74 
musling, T e 11 i n a c a 1 c a r i a, samt et li det stykke af en mose,, 
Polytrichum c o m m u n e. Af disse faa skjæl og af mo se styk¬ 
ket er det ikke muligt at bestemme fundets alder, da de forekommer 
baa.de i senglaciale og postgiaciale afleiringer. Findestedets høide 
over havet, 9.5—12.5 m., gjør det dog sandsynligt at fnndet er post- 
glacialt og da nærmest fra tape sti den. 
For nogie aar siden blev der paa Godøsund, Tysnes, gravet en 
kanal gjennem et ganske lavt, 2—4 m, høit eid, hvorved et indelukket. 
bassin blev sat i forbindelse med havet. Under dette arbeide fandtes- 
1—1.5 m. dybt i leren to hjortehorn, hvoraf de øverste partier blev 
tilvaretagne og af hoteleier Gullaksen skjænket Bergens museum. Som 
det vil sees af hosstaaende figur (fig. 4), var hornene noget forvitrede 
i spidserne, forøvrigt var de velbevarede. De synes at have tilhørt 
et eller muligens to større fuldt udviklede dyr, som dog maa have væ¬ 
ret yngre end det, som har havt det horn, der blev funden ved Skeie- 
van dets udtapning. I leren, paa det sted, hvor hornene fandtes, har 
jeg senere fundet talrige skaller af østers, kanum usling og andre mus¬ 
linger, som er karakteristiske for den varme tapes tid. li j ort ekornene 
tilhører derfor sikkerlig tapestiden. 
Fundene fra Belsvaag, Alstahaug, og fra Viulsmarken, Ringerike,, 
er tidligere omtalte. Det sidstnævnte fund skal desværre ikke være 
bevaret. Der foreligger saa faa meddelelser om disse fund at det ikke 
er muligt med sikkerhed at bestemme deres alder, sandsynligvis er de 
dog postgiaciale. Ligeledes er tidligere omtalt hjortehornsredskabet 
fra Steigen. 
Jeg har her i korthed redegjort for hjortens udbredelse i. vort land 
i ældre tider og skal nu behandle et andet spørgsmaal, som staar i. 
forbindelse hermed. Naar og hvorfra er hjorten indvandret til Norge? 
Den gjængse opfatning er at hjorten maa være kommen til os over 
Danmark og Sverige. I modsætning hertil mener dr. Ste j neger 
at hjorten maa være kommen til os fra Skotland sammen med en del 
andre dyr og planter over . en intergiacial landbro. Støtte for denne 
teori finder Stejneger i, at den norske hjort i.vor Lid er. et udpræget 
vestlandsdyr og at den nærmest stemmer overexis med den skotske. 
Fra, den skaanske hjort, som er nærmest beslegtet med den mellem- 
europæiske, afyiger den ved mindre størrelse, og ved mindre kraftige 
horn. Endvidere skal den afvige i farve, i hovedets form og vød at 
mangle manke. Overlærer Jørgensen hari „Vor atlantiske flpras 
