Efter opfordring af hr. Ernst foretoges der i april 1906 en ny 
udflugt til øerne. I den foreliggende afhandling giver hr. E r n s t,. 
efter et (her benyttet) overblik over tidligere iagttagelser og efter en 
skildring af vegetationsforholdene paa andre, paa reisen gjennem 
Sundastrædet, besøgte punkter, en udførlig fremstilling af denne tredie, 
to dage lange undersøgelse af Krakataus og Yerlaten Eilands flora. 
Pladsen tillader os kun at medtage det vigtigste af hans fremstilling. 
I Krakataus nuværende flora findes repræsentanter for alle 
planterigets afdelinger: slimsop, bakterier, alger, sop, lever- og løv- 
moser, bregner, gymnospermer og angiospermer. Det samlede an tal 
af de i 1886, 1897 og 1906 fundne arter udgjør 137. Det største an¬ 
tal arter, der er indvandret i de sidste ti aar, opviser blomsterplanterne 
(nu 92). Denne tilvekst fordeler sig næsten ligelig mellem strand- 
og indlandsfloraen. To trediedele af strandfloraen bestaar af arter, 
som man finder langs alle tropiske kyster. Da frøene og frugterne af 
indlandsfloraens planter egner sig udmerket til at føres vidt omkring, 
udmerker disse sig særlig ved sit vide udbredningsfelt. 
Strandfloraen er for tiden delt i to formationer. Bag pes-caprae- 
formationen, der danner det yderste belte, hæver strandskoven sig 
(Barringtonia-formationen, kaldt saaledes efter myrtacéen Barring- 
tonia speciosa, „de tropiske strandskoves smukkeste træ“). Denne er 
endnu ikke saa mangfoldig i sin sammensætning og den har endnu ikke 
naaet — og naar vel heller ikke saa snart —• den dystre pragt, som 
udmerker barringtonia-strandskoven paa Java-s og Sumatras kyster. 
Dannelsen af begge strandformationer er endnu ikke af sluttet. Gjen¬ 
nem lysninger i strandskoven trænger de indre græssteppers planter 
frem til de lavere ipomoea- og spinifex-marker -— mens paa andre steder 
grupper af stråndplanter kan findes hele 300*—500' m. inde i landet. 
Saaledes er der en vakker gruppe af høie kokospalmer omtrent 400‘ m. 
indenfor strandlinien. Bag stranden er endnu, ligesom for 10 aar siden, 
halvgræs og kurvblomstrede de fremherskende paa det flade, svagt 
stigende land og paa de nederste fjeldrygge og kløfter. Bregnerne 
er derimod alt bleven færre. Fra strandskoven og henover fladen 
og ind i fj eld dalene har træer og buske — i grupper eller enkeltvis — 
trængt sig frem og forenet sig til større skovholt. 
Den sterke solglød og det bortrindende regnvands ætsende kraft 
maa have beredt den nye vegetations pionerer størst vanskeligbed 
ved deres indvandring paa. a.ske- og pimpstensmarkerne. Den gjen- 
