110 
er rigelig mad, før den egentlige strenge vinter begynder. Vandringen 
mod nord begynder ogsaa ofte paa en tid, da der endnn i de sydlige 
lande, hvor de har tilbragt vinteren, er føde i rigeligere mængde end 
nord paa, hvor de drager hen. Selv om i saadanne tilfælde mangelen 
paa føde ikke kan være den direkte bestemmende grund til bevægelsen, 
saa kunde man alligevel tænke sig, at den sig nærmende f oder mangel 
kunde være den sidste aarsag. D'en mest passende tid til at drage, 
vil for hver art bestemmes ved det naturlige udvalg, saaledes at der 
tilsyn el ade n d e ikke beh øvede at være nogen direkte forbindelse mel- 
lem fodermangel og afreise, omendskjønt sammenhængen i virkelig- 
heden er tilstede. 
Det er dog hævet over enhver tvil, at der, som allerede paapeget, 
i tertiær ti den herskede et mildt klima med yppig vegetation over de 
nuværende arktiske og subarktiske lande. Endvidere var det netop 
i tertiærtiden, at en hel del af de nulevende fuglearter udvikledes. Vi 
kan derfor ikke antage, at høsttrækket i den tid blev nødvendiggjort 
ved kulden i vintermaanederne. 
Under saadanne omstændigheder tvinger ganske naturlig det 
spørgsmaal sig frem, om det ikke kan være forholdet mellem lys og 
mørke paa de forskjellige aarstider, der er den bestemmende faktor 
baade for trækket fra nord mod svd og omvendt, og det af den grund, 
at dagslyset for de fleste fugle er aldeles nødven- 
d i g t f o r t i 1 v e i e b ringelsen a f fød e. 
Der er vel ikke nogen anden hvirveldyrklasse, hvor synet er 
vigtigere end hos fuglene. De fleste fugle er ganske afhængig af 
synet, na-ar de skal opdage sin føde. Dog er maaske ogsaa i no gle 
tilfælde hørselen af nytte samt for andre, ganske faa fugle følelsen. 
Eugten derimod, som for mange dyr er den vigtigste sans, spiller ingen 
rolle blandt fuglene Syn er endvidere umuligt i totalt mørke og hel¬ 
ler ikke gaar det an at se i halvmørke uden en speciel tilpasning af 
nethinden. Saaledes er den store majoritet af fuglene, dagfuglene, 
afhængig af dagslyset for at tilveiebringe føde. Forholdsvis faa, saa¬ 
ledes de fleste ugler og kveldknarrer, der er tusmørke- og natfugle, 
er istand til at linde sin føde i halvmørke, skumring, maan.elys eller 
stjernelys. Enkelte fugle, saaledes mange vadefugle, synes ai have 
øine tilpasset baade for almindeligt dagslys og halvlys. Men ingen er 
saa vidt jeg ved i stand til at søge sin næring i fuldstændigt mørke und- 
tagen dem, som har et følsomt neb. 
