113 
cerende eller skovklædte egne i de centrale dele af det europæisk- 
asiatiske kontinent liar de mad i overflod om sommeren, mens de om 
vinteren er tvunget til at søge sit underhold i et mindre strengt klima. 
Den teori, at fugletrækket i de arktiske egne oprindelig skulde 
skyldes isens fremrvkken over og derpaa følgende retræt fra tempe- 
rerede egne under istiden eller istiderne, er ganske usandsynlig. En 
saadan antagelse medfører, at fugletrækket, som er saa indgroet kos 
fuglene, skulde være opstaaet i en forholdsvis ny geologisk periode, 
og dette er slet ikke sandsynligt eller bevist. Naar man tåger i be- 
tragtning, hvor yderst almindelig vandrelysten er blandt fuglene, saa 
maa man fornuftigvis antages, at vandringsinstinktet erhvervedes i en 
temmelig tidlig periode af deres udvikling. Det er meget muligt, at 
de fordele, som opnaaedes ved mere og mere udstrakte vandringer, 
var et af de hovedmidler, som i hænderne paa det naturlige udvalg 
netop frembragte fugletypen blandt hvirveldyrene. 
Jeg har i det ovenstaaende søgt at give en fornuftig forklaring 
af den nord-sydlige tendens, som er det mest fremtrædende karakter- 
træk ved fugletrækket. Noget forsøg paa at forklare alle eiendom- 
meligheder ved trækket er ikke gjort. Mange fugletræk kan øien- 
synlig ikke forklares som opstaaet af en stræben efter at opnaa mere 
dagslys. Dette kan man dog ikke undres over, siden spørgsmaalet 
om dagslyset i sig selv blot er en enkelt side af det alt opslugende 
problem om foderforsyningen. Enhver omstændighed, lokal eller 
ikke, som formindsker tilgangen paa føde, maa frembringe et træk til 
mere begunstigede egne. Dette er i sig selv tilstrækkeligt til at for¬ 
klare de vandringer, som mange f ugle, foretager om vinteren. Det 
forklarer ogsaa de mere lokale vandringer, som mange f ugle, der 
ikke ansees for trækfugle, foretager vaar og høst fra det ene sted til 
det andet. Disse reiser behøver ikke at foregaa til andre bredder, 
men meget hyppig til steder af forskjellig høide. Endvidere maa det 
tages i betragtning, at ikke faa fugle finder baade tilstrækkelig føde 
og tilstrækkeligt dagslys i den samme egn hele aaret rundt og viser 
ingen tendens til vandring. Dette kan aldeles- ikke anføres som no- 
gen indvending mod den ovenfor opstillede teori om dagslyset; den 
kan med samme ret anføres mod en hvilkensomhelst anden forklaring 
af fugletrækket. Dersom der i naturen var føde nok til at skaffe en 
art undehold i en bestemt egn samt tilstrækkeligt lys hele aaret rundt, 
saa vilde fugletrækket være ganske overflødigt. 
Naturen 1909. 
S 
