115 
lød den overalt omkring os, dryssede udover skraaningen i klokkerene 
sølvklare triller, usammenhængende, men dog betagende vakker, snart 
med raske, næsten lidenskabelige tilløb, snart med en smeltende ve- 
modstung grundtone. Det var et helt kor af netop ankomne rødstru- 
ber, der hilsede solen med sine herlige foraarsange. 
Det var som om den længselsfuldt ventede vaar med engang havde 
gjort sit indtog. 
Men april er lunefuld, og rødstrubens sang er ikke altid et sik¬ 
kert kjendetegn paa, at vinterkulden er helt forbi. Mere end et sne- 
veir kan endnu hvirvle henover skogen, og mangen en frostnat kan 
endnu rimklæde markerne, før vaarsolen for alvor har faaet over- 
taget. Mange af de rødstrubehanner, som vi hører i det tidligste 
foraar, er overvintrede fugle, som nogle dages mildveir og solskin har 
lokket til at begynde sin vaarsang, endnu før deres sydfra kommende 
fæller har naaet frem til Nordsjøens kyster. 
Men er vi naaet over midten af april, saa er de fleste af dem i 
regelen kommen. Og mens græsset for hver dag skyder kraftigere 
frem i solbakkerne, og siljerne folder sine gule rakler ud, klinger san¬ 
gen mere og mere vedholdende fra de endnu bladløse lier. 
Rødstruben hører, ligesom sine nære slegtninge nattergalene, til 
de saakaldte jordsangere. Oversiden er mørk olivengraa; panden, 
kinderne, struben og brystet er gulrød med askegraa indfatning. 
Svingfjær og halefjær er olivenbrune. Længden er ca. 14 cm. 
Skoge, lunde og haver er denne muntre og elskværdige fugls ynd- 
lingsopholdssted, og paa saadanne steder kan man hos os finde den 
overalt med undtagelse af i de nordligste landsdele. Thi uagtet den er 
langt mindre ømtaalig for kulde end mange andre sangfugle, gaar den 
hverken saa høit op over fjeldsiderne eller saa langt mod nord som 
flere af dens nærmeste slegtninge, som for eksempel blaastruben (Eri- 
tacus suecica) og rødstj erten (Lucinia phønicurus), hvis reder vi kan 
finde i Finmarkens graavidjekjær. 
Mest ynder den de kratbevoksede skraaninger i lavlandet. Paa 
den oversk 3 7 'ggede fugtige bund,, hvor solens straaler kun sjelden naar 
ind, hopper den dagen lang omkring eller smutter i det tætte snar 
for at søge sin føde, som hele sommeren igjennem bestaar af insekter 
og smaa orme, ud paa høsten tillige af alskens bær og frø. 
Paa grund af denne skjulte levevis faar man den ikke ofte at se. 
Kun naar den under sin omkringhoppen kommer ud af buskadset og 
