Ikke saa med rødstruben. Har man først sluttet venskab med 
den, blir dette stedse mere inderligt og gjensidigt, hvad der forøvrigt 
allerede vil være fremgaaet af det foran anførte. 
Hannen af det foran omtalte rødstrubepar var mig i særlig grad 
hengiven. Naar jeg sad paa min havebænk, holdt den ofte til i den , 
tætte granhæk lige ved, eller den satte sig endog paa bænkens ryg- 
stød, hvorfra den ret som det var tog sig et sving ned paa jorden 
for at snappe et insekt, som den saa fortærede paa sin. standplads i 
en knap meters afstand fra mig. 
Naar den saaledes havde ekspederet sit bytte, kunde den fæste 
sit store troskyldige øie paa mig, som om den rigtig vilde udforske 
mine tanker og følelser. 
Saaledes kunde den holde mig med selskab i lange stunder. Af 
og til kunde den vel gjøre en mindre runde omkring i ribsbuskene 
eller rettere sagt under dem, men den kom stadig tilbage og meldte 
sig som regel med et par svage „tikkere-tik-tik!“ 
En eftermiddag, som den havde indtaget sin plads ved siden af 
mig paa bænken, satte den pludselig i med sit skarpe varselskrig, som 
den formelig skreg lige ind i mit øre. Jeg saa mig omkring, men 
kunde intet mistænkeligt opdage. Da fløi rødstruben stadig skrigende 
op til et af havens øvre hjørner, hvor den med øiet stadig rettet ind 
i en ribsbusk skreg saa vedholdende og energisk, at jeg tilslut fandt 
at burde rykke den til undsætning. Het var naturligvis dens arve¬ 
fiende, en af naboens katte, som var paafærde. 
Naar maisolen har lokket insekterne frem af deres skjul og mark 
og skog grønnes, er rødstruben oftest færdig med sin rede. I et lidet 
jordhul i et bakkebeld, helst skjult mellem tætte buske eller i en 
bregneklynge, har den af tørt løv, mos, græsstraa og fine rødder byg¬ 
get sit bløde bo og foret det med haar, uld og fjær. Her lægger hun¬ 
nen nu med en dags mellemrum sine 5—7 eg, der er glatskallede, graa- 
hvide, bestrøede med rustbrune pletter, og har en længde af 18—• 
20 mm. og en bredde af 13—15 mm. 
Hugningen, som varer ca. 14 dage, besørges, som det synes, af 
hunnen alene. 
Som sanger naar rødstruben, ligesom forresten ogsaa de andre 
sangfugle, høiest under den egentlige parringstid, kort før og under 
eglægningen. Ha kan dens fløitende og trillende ofte afbrudte stro¬ 
fer faa en lidenskabelig klang, som senere kun sjelden høres. Efter 
