119 
denne tid kommer den blødere molstemte gruirdtone mere og mere til 
at blive den herskende, og sangen har ud paa sommeren et mere 
vemodsløret drag, som kun nu og da bryde® af en lysere stemning. 
Midt i middagssolen synger den ikke gjerne. Men udover aftenen 
holder den længere ud end nogen af vore andre sangere. Længe lyder 
maaltrostens fyldige sangrop henover skogen efter solnedgangen; men 
endnu en stund, efterat den sidste syngende maaltrostfs stemme er hen- 
døet, klinger rødstrubens sølvklare fløitende trille som en spinkel 
efterlyd gjennem nattens dunkelhed. 
„Tillyllylly! Titti-tittititti! Tillylly! Tillyllyllylly !“ lyder det 
blødt og fint fra birkens nyløvede fine topgrene, og vi skimter endnu 
mod den klare aftenhimmel den lille sanger, som med opadvendt neb 
og oppustet strube ufortrøden fortsætter koncerten, indtil mørket søen- 
ker sig over skogen 
Det er neppe for meget sagt, at rødstruben er vort lands fineste 
sanger. Ikke saa at forstaa, at dens sang er storslaaet og rig paa 
vekslende overgange. Tvertimod, den er meget enkel i sin kompo- 
sition og foredrages dertil oftest paa en maade, som næsten kunde kal- 
des ubehjælpelig. Men den eier en egen betagende stemning, som 
ingen ord eller lydtegn kan gjengive, men som uvilkaarlig griber en¬ 
hver naturven med aabent øre for stemmens velklang. Den er saa 
fint afstemt efter naturens farvetone, saa smukt afdæmpet efter aften¬ 
belysningen, at den maa finde gjenklang hos alle dem, som ellers har 
sans for den rene naturnydeise. 
Ofte begynder den sangen langt nede i en busk eller paa trærnes 
underste grene. Men efterhvert som solen synker, flytter den sig 
stedse høiere og høiere op for som oftest at afslutte den i de øvre 
topgrene. 
I sidste halvdel af mai eller i begyndelsen af juni, naar skogen 
har klædt sig i sit sommerskrud, begynder eggene at klækkes i rød- 
strubernes reder, og sangen stilner da noget af. Kun-i solrenningen 
og i de sildige aftentimer høres den endnu en tid fremover, men om 
dagen lægger ungernes opfordring saa meget beslag paa forældrenes 
tid og opmerksomhed, at sangen maa indstilles. De smaa vokser 
imidlertid hurtig til, og efter forløbet af et par uger kan de allerede 
forlade rederne og følger fra nu af forældrene ind i krattet, men maa 
endnu en tid mades, indtil de har lært selv at finde sit foder. 
Naar man ved midsommertid færdes i den tætte underskog, kan 
