121 
fodrede dem lykkelig op til de blev saa store, at de kunde sørge for 
sig selv. Den samme han opfodrede ogsaa- et andet kuld unger, som 
blev indbragt til den. 
Om rødstruben som stuefugl skriver den tyske naturforsker og 
fugleven E. von Homeyer: 
„Enhver, der har skj senket fuglene nogen opmerksomhed, ved at 
rødstruben ganske overordentlig let vænner sig til fangenskab, ja, man 
kan vel næsten sige glæder sig ved menneskets nærhed. Min fader 
lod en rødstrube flyve frit omkring i sit værelse og bragte det snart 
dertil, at den fuldstændig vænnede sig til ham. Efter at fluejagten 
paa grund af den fremrykkede aarstid var opliørt, indfandt den elske¬ 
lige lille fugl sig stadig paa bordet, ved hvilket min fader pleiede at 
nyde sin morgenkaffe. En liden ske med fløde lokkede den første gang 
derned, og engang udført blev det til en daglig vane. Lidt efter lidt 
blev den saa dristig, at den aldrig forsømte at indfinde sig, saasnart 
noget spiseligt blev sat paa bordet. 
Naar man om vinteren aabnede et vindu, fløi den ikke sjelden ud 
og satte sig paa vinduesr ammen, men sandsynligvis ubehagelig berørt af 
den kolde luft vendte den stedse hurtig tilbage til værelset eller til den 
tilstødende sal, hvor der paa ovnen var anbragt en liden busk, der 
tjente den som siddeplads. Herfra lod den et par lystige strofer 
klinge ud i værelse' - , som vilde den udtrykke sin fryd over at befinde 
sig i et saa behageligt r^im. 
Efterhvert som dagene blev varmere, blev den for hver gang læn- 
gere tid siddende paa det aabne vindu, og endelig en skjøn mild dag 
tog den igjen den gyldne frihed i fuld besiddelse og blev ikke mere 
seet, før høsten kom med sit ublide veir og forkyndte at vinteren nær- 
mede sig. 
Da meddelte- man en dag min fader, at der i kjøkkenet havde 
vist sig en rødstrube, som gjentagne gange havde fløiet ind og ud af 
den aabne dør. Min fader kom straks paa den tanke, at det maatte 
være den kjære flygtning fra foraaret, som nu igjen indfandt sig, og 
han gav derfor besked om, at dørene, der førte fra kjøkkenet ind til 
værelserne, skulde holdes aabne. Heppe var dørene bleven aabnede, 
saa smutte de rødstruben behændig ind i det den tidligere bekj endte 
værelse, hvor den straks indtog sin yndlingsplads paa ovnen og i en 
lystig sang udtrykte sin tilfredshed med atter at være sluppet ind. 
Den antog nu atter den gamle tilvante levevis, og saaledes gik det 
