130 
billedfarver, indsaa man, at man her havde havt for sig noget mere 
end en ren tilfældighed. 
Paa Zenkers teoretiske betragtninger byggéde den bekjendte 
franske fysiker Gabriel Lippmann videre. Han lod farverne 
dannes ved „staaende bølger“, som lysstraalerne fremkalder i det lys- 
ømfindtlige lag, idet de kastes tilbage fra et kviksølvlag, der som et 
speil ligger umiddelbart under dette lag. Yi har her at gjøre med 
„farver i tynde hinder a , saadanne som vi kan se paa de sæbebobler, 
hvormed børn morer sig. Lippmann benyttede sig altsaa af selve lys- 
virkningen, naar han skulde gjengive farver, som viste sig i bille¬ 
det. Saa simpel og ligetil end denne metode til gjengivelse af far¬ 
verne høres, har den dog ikke fundet synderlig indpas i praksis og 
vil vel neppe heller finde det, i det mindste i den nærmeste fremtid. 
Af det fikserede billede, som altsaa er uimodtageligt for enhver videre 
paavirkning af lyset, kan man — i det mindste for tiden — ikke tage 
nogen kopi. Hver gang vi fotograferer faar vi saaledes kun ét bil¬ 
lede. Men ogsaa daguerrotypien gav kun ét billede. Hvor mange 
vanskeligheder gjaldt det ikke at overvinde, før vi fra daguerrotypien, 
som ikke kunde kopieres og som krævede minutlang belysning, naaede 
frem til den lysømfindtlige glasplade, som kræver kun en brøkdel af 
et sekund og hvoraf man kan fremstille de kunstnerisk fuldendte 
gummi- og kultryk 1 Den omstændighed, at de efter Lippmanns me¬ 
tode fremstillede billeder ikke kan reproduceres, er dog ikke det 
værste. Man maa eksponere i flere timer, hvorfor man kun kan foto¬ 
grafere døde gjenstande. Der kræves altsaa stor taalmodighed, men 
samtidig ogsaa stor nethændthed, vil man have gode Lippmanns-bille- 
der. Dr. Neuhauss, som i Tyskland vel er den, som med de bedste 
resultater har arbeidet efter denne metode, sagde en gang ganske 
resigneret, at gode Lippmanns-billeder vilde være lige saa sjeldne som 
de store diamanter. Dette er dog en smule overdrivelse, thi Neuhauss 
har selv fremstillet ikke faa gode fotografier. Meget andet bidrager 
forøvrigt til at de Lippmann’ske fotografier ikke finder nogen større 
udbredelse, skjønt denne metode er det videnskabehg mest interes¬ 
sante bevis for muligheden af at fotografere i naturlige farver. Den 
dag idag har de skeptiske ord gyldighed, som fotokemikeren professor 
Mi eth e sagde som rektor ved den tekniske høiskole i Berlin i 1905 : 
„Jeg tror, at dersom ikke helt nye veie blir fundne for den direkte 
farvefotografering, vil der være meget liden udsigt til, at denne kan 
blive et brugbart verktøi for den menneskelige erkjendelse.“ 
