132 
til et billede af gjenstanden med dens oprindelige farver. I denne 
40' aar gamle forklaring er tydelig antydet principet for det autoty- 
piske trefarvetryk, saaledes som dette opstaar af yderst smaa gule, 
blaa og røde punkter, og ikke mindre tydelig grundtanken i den saa- 
kaldte additive metode, saaledes som vi nu har den f. eks. i det me¬ 
get fuldkomne Miethe^ske trefarvefotografi. Her blir af de tre enkelte 
negativer fremstillet diapositiver, som projiceres i et trefarveprojek- 
tionsapparat, hvorved de farvede straaler forenes paa en flade. 
Saa klar og indlysende du Haurons fremstilling end var, blev 
den dog for 40 aar siden lidet paaagtet. Der manglede næsten alle 
forudsætninger for, at hans ideer kunde blive overført til virkelighed. 
Først var det nødvendigt at skaffe sig lysømfindtlige plader, som 
var specielt ømfindtlige for bestemte lysstraaler. Først efterat H. W. 
V o g e 1 havde vist, hvorledes man kunde opnaa dette ved at tilsætte 
til det ømfindtlige lag bestemte farveblandinger, har man faaet et tre¬ 
farvetryk og et brugbart fotografi i naturlige farver som — ogsaa i 
sin videre udvikling — bevidst støtter sig til trefarvetrykkets princip. 
Den farveømfindtlige plade er imidlertid senere bleven fuldkommen- 
gjort, og man har faaet den pankromatiske plade, som —■ om end i 
noget forskjellig grad er ømfindtlig for næsten alle spektrets farver. 
Allerede i sin ,,Photographie indirecte des Couleurs“ fortier ikke 
Dueos du Hauron, at der knytter sig adskillige mangler til denne tre- 
dobbelte fotografering, ikke mindst fordi det er nødvendigt, at den 
gjenstand som skal fotograferes maa være uforandret og ubevægelig i 
forholdsvis lang tid. Du Hauron stillede sig derfor det spørgsmaal 
om det ikke var muligt kun at foretage en eneste fotografering. Han 
fandt ogsaa straks det rigtige svar. Det gjaldt at vælge sig et farve- 
filter, som ikke bestod af én enkel farve, men alle tre grundfarver i 
form af meget fine linier, saaledps at de sammen virkede som hvidt, 
Gjennem et saadant filter blir den lysømfindtlige plade belyst. Frem- 
kalder man den, ser den graa ud som ethvert negativ. Ser man nøiére 
efter vil, nian imidlertid bemerke fine striber med mangfoldige nuan- 
ceringer af dækningen. Disse striber viser sig ogsaa, naar man af 
negativet ved kontakt med en anden plade fremstiller et positiv. Far- 
verne kan foreløbig ikke sees. De fremtræder først i det øieblik, da 
farvefiltret blir bragt i nøiagtig samme stilling til positivet, som det 
havde til negativet. Ved gjennemfaldende lys f aar man da et farvet 
billede af stor effekt. Hvad den skarpsindige franskmand saa seiers- 
