145 
gen. Ved et indgaaende studium af disse svingninger er lord 
R a 1 e i g h kommen til det resultat, at de maa sammenlignes med 
dem, som. optræder ved lysets 1 totalrefleksion. 
Allerede ved studiet af de forskjellige bølgers karakter har vi 
saaledes streifet ind paa spørgsmaalet om tilstanden i jordens indre, 
idet vi liar hørt, at den ene gruppe af hovedbevægelsens svingninger 
forudsætter en plastisk masse, der dog ikke af hensyn til anden for- 
løbers forplantning kan være rent flydende, d. v. s. en magma.. Spørgs¬ 
maalet blir da, i hvilket dyb ligger saa denne plastiske masse? . 
For at faa et svar paa dette spørgsmaal maa vi studere hovedbe¬ 
vægelsens svingninger. Ser vi paa de forskjellige seismogrammer vil 
vi se, at det er ganske paafaldende, hvorledes svingninger med be¬ 
stemt periode forhersker. Da disse indtræder i hovedbevægelsen, efter 
at maksimum med de forholdsvis korte perioder er indtraadt, bør vi 
kunne slutte, at ved de store jordskjælv kommer bestemte dele af jor¬ 
den i egensvingninger. Og betragter vi de forskjellige verdensskjælv,. 
d. v. s. skjælv, som er registreret over den halve jordkugle, saa vil vi 
se, at efterat maksimum er naaet, faar vi altid svingninger med en 
periode, der ligger mellem 16 og 20 sekunder. Wiechert har 
heraf sluttet, at vi staar overfor grundsvingninger af jordskorpen ved 
arnestedet og under denne forudsætning bestemt tykkelsen af jord¬ 
skorpen til 30 1 a 40 km. Som det vil forstaaes, vil denne beregning 
staa og falde med den ovenfor nævnte antagelse om grundsvingnin- 
gerne. 
Forsøger vi nu ved hjælp af andre midler at kontrollere dette 
resultat, saa vil vi se, at overensstemmelsen er ganske god. Regner 
man nemlig, at den plastiske tilstand indtræder hos vandførende berg¬ 
arter ved en temperatur af 1000°, og at temperaturen, stiger mellem 
25 og 40° pr. km. nedover mod dybet, saa skulde vi i et dyb' af 25— 
40 km. faa den forudsatte plastiske masse; et resultat, som jo passer 
godt med det, vi fik ved studiet af jordskjælvsbølgerne. 
Kan nu ikke jordskjælvsbølgeme give os meddelelser om de cen- 
trale dele af vor jord? 
D'a seismogrammerne selv for de fjernestliggende jordskjælv viser 
baade longitudinale svingninger som i første forløber og transversale 
som i anden forløber, saa maa jordens indre være fast. 
Undersøgelserne af begge forløbers forplantningshastighed viser 
endvidere, at de fjernere seismiske stationer naaes forholdsvis hur¬ 
tigere end de nærmere ; jordskjælvsbølgerne maa da forplante sig hur- 
Naturen 1909. 
10 
