152 
Ikke blot naar den sidder rolig paa en af de tynde smaagrene 
inde mellem løvet, men ogsaa mens den ivrig driver sin jagt efter de 
grønne maalerlarver eller efter de smaa éderkopper, bladlus, fluer 
eller myg nde i grenspidserne eller paa bladene, synger den, klatrende 
eller hoppende fra gren til gren, eller endog under flugten fra den 
ene gren til den anden. 
Sangen sættes af enkelte forfattere meget høit, og sikkert er det, 
at bastardnattergalen hører til vort lands bedste sangere. Men det 
er paa den anden side ubestrideligt, at der er meget stor forskjel paa 
de enkelte individers præstationer baade med hensyn til stemmens vel¬ 
klang og sangens komposition og foredrag. 
lalmindelighed er sangen et langt og vekslende foredrag, hvori 
vokalerne I, U og Y hyppig forekommer, som oftest med en sterk og 
lang betoning, og skjønt bastardnattergalen er en egte „spotter“, som 
i sine sangkompositioner ofte indblander egnens øvrige sangfugles for¬ 
skjellige lydpræsta-tioner, vil dens sang altid være let at adskille fra 
alle andre fugles, idet den stadig vender tilbage til sine yndlingsstro- 
fer: „Vi-vi-u-y-ii u , som den flere gange gjentager, og hvori de to 
sidste vokaler har den sterkeste og længste betoning og det hyppig 
gjentagne „ Vi-djev-djev-hy-i, mellem hvilke deD ofte paa en me¬ 
sterlig maade anbringer de laante, men oftest paa en eiendommelig 
maade tiliempede melodier. 
Blandt de f ugle, hvis melodier hyppigst etterlignes af denne san¬ 
ger, maa særlig fremhæves stæren og svalerne, men ogsaa flere andre 
fugles sange og lokkelyd findes gjengivet saa skuffende, at man man- 
gengang tror at have en af disse fugle for sig, indtil de foran anførte 
strofer med en gang hæver enhver tvil om, fra hvilken fugl disse toner 
skriver sig. 
Ogsaa i sine lokkelyd anvender bastardnattergalen med forkjær- 
lighed sine yndlingsvokaler, og ofte findes lokketonerne ogsaa ind- 
blandet i selve sangen. B r e h m gjengiver lokkelyden paa følgende 
maade : „Tåcktacktack-teru-teckteruid a , hvilken lydrække i virkelig- 
heden paa en fortrinlig maade g'jengiver det karakteristiske ved denne 
lille sangers eiendommelige lydsprog. 
’ Søger vi at nærme os den busk, hvori bastardnattergalens rede 
ligger, eller kommer vi uforvarende ind i den, holder hannen straks 
op med sin sang. Den smutter urolig omkring i løvet over og om¬ 
kring os udstødende sit djerve „Hettetetett!“ eller sit klart lydende 
