150 
Mindre meddelelser. 
Et eksempel paa overførelse af planter ved usedvanlig høi 
Springflo. Sommeren 1907 boede jeg nogle dage paa fiskeværet 
E r t e n b r a k a n i Søndre Helgeland. Dette vær bestaar af en 
liden gruppe øer, der ligger paa den søndre side af Vegfjordens mun- 
ding og danner den sidste udløber af et økompleks, der fra Torgø 
løber vestover henved 2 mil i havet. Paa den største ai disse øer 
staar der nogle faa rorboder, som eies og bruges af folk i Brønø her¬ 
red, særlig fra Toft. Holmen er ca. 200—300' meter lang og henved 
10O meter bred, og havsjøen bryder mod dens vestside, kun dæmpet 
af nogle fluer. 
Under mit ophold paa denne holme lagde jeg særlig merke til, 
at den littorale afart af kvannen (A n g e 1 i c a littoralis) voksede 
ualmindelig frodig overalt paa øen, hvor der var jordsmon. Da jeg 
en dag sammen med mine folk besaa disse frodige grupper, fortalte 
folkene mig, at denne vekst aldeles ikke forekom paa øen før „Stor- 
floa“. Eiter denne epoke var den blomstret op. 
„Storfloa“ er som bekjendt den sørgelig berømte springflo, der 
indtraadte i sidste del af januar 1901, og som særlig natten til den 
22de januar naaede en høide, hvortil man hos os ikke bar kjendt side¬ 
stykke. Denne springflo gik paa sine steder flere meter over alle 
kjendte høivandsmerker og foraarsagede stor skade paa sjøhuse og tab 
af menneskeliv. Paa fiskeværet Sandsundvær i Herø i Søndre Helge¬ 
land gik saaledes floen saa høit, at havsjøen brækkede over hele været 
og bortrev 34 mennesker. I Ertenbrakan var dengang ikke menne¬ 
sker, da været kun er et sommervær; men floen havde ogsaa her gaaet 
saa høit, at jordgulvet i de boder, der stod paa øens høieste punkt, 
var udskyllet af sjøen. 
Under denne sjeldne epoke er saaledes øiensynlig frøet af kvan¬ 
nen bleven skyllet op paa de dele af øen, hvor der var jordsmon og 
plantens fodfæste dermed giv et. 
Jeg nævner denne iagttagelse, fordi den synes mig at maatte være 
af interesse for botanikere og særlig for dem, der beskjæftiger sig 
med studiet af de maader og veie, hvorpaa de forskjellige planter ud- 
breder sig i vort land. Knut D a h 1. 
Tulipin. Det under ..giftige blomsterløg^ |„Naturen“ 1908, s. 286) 
nævnte stof af dette navn synes ikke at anfægte gnavere. Saavel mus 
som rotter fortærer med graadighed betydelige kvanta af tulipanløg, 
ialfald af den til drivning nu saa almindelige „La Peine c b Spireme 
levner de dog. At giften ikke bekommer dem ilde, godtgjør deres 
fornyede attaker. Heller ikke en hollandsk matros-mave paa Tulipan- 
maniens 1 tid tog skade af en tulipan, som vedkommende skal have an- 
taget for en skalotløg. Ialfald meddeler beretningen intet om gift- 
virkninger hos denne sjømand, som havde seet sit snit til at stikke en 
kostbar løg i sin lomme. Det fortælles bare, at manden spyttede 
