159 
nes føde bestaar og isærdeleshed findes der en mængde eksemplarer 
af slegten B o s m i n a i deres indvolde. 
Nu for tiden da de fleste danske smaaelve paa grund af regm 
leringen flyder meget langsomt, er det kun paa de steder, hvor der 
fører broer over elvene -— eller hvor stensatte grøfter munder ud i 
dem —- at strømmen er sterk nok til at holde nettene aabne, og her 
finder man den nævnte vaarflue og andre smaa ferskvandsarter som 
levninger fra fordums dage, da de danske elve var større og flød hur¬ 
tigere end nu. 
I en liden elv i nærheden af Silkeborg paa Jylland fandt E. 
Petersen endel fangstnet, der var forskjellige fra de ovenfor be¬ 
skrevne og som skrev sig fra en anden vaarflue : Polycentropus 
flavomaculatus, Piot. Disse net lignede ladesvalen, Hirundo 
r u s t i c a’ s reder og fandtes udspændt fra vandets overflade og helt 
til bunden. Deres farve var blaagrøn og larven laa altid paa bunden 
af nettet. 
C. Wesenber g-L und mener, at der muligens er endnu en 
tredie vaarflue, som laver fangstnet. I Fu re sjø er nemlig i september 
bladene af Potamogeton lucens og perfoliatus, to arter 
af vandaks, dækket af et net af fine traade, der gaar fra blad til blad. 
Sætt er man larven, som spinder disse traade, i et akvarium, vil der 
i kummen snart vise sig en mængde fine traade, der krydser hverandre 
i alle retninger; kaster man saa noget levende plankton i våndet vil 
; straks en hel del blive fanget af de traade, langs hvilke larven be- 
væger sig. Man har endnu ikke fastslaaet, hvilken larve dette er. 
Fangstnettene er ikke varige —■ øges strømmen efter en heftig 
regnskur gaar de itu —< men larven gaar straks igang med at ud- 
bedre skaden. 
Det kan nu altsaa betragtes som sikkert, at vi ogsaa i Europa 
har vaarfluelarver, som fanger levende organismer i våndet paa samme 
maade som ederkoppen gjør det i luften. Disse larvers net svarer 
ganske til vore planktonnet, naar de findes paa steder, hvor strømmen 
er sterk. 
Saavidt vides har man ikke tidligere i Europa fundet disse fangst¬ 
net, hvorimod man kjender dem fra Amerika. 
(Internat. Revue d. ges. Hydrobiol. u. Hydrogr.). 
Perlesnorlyn. De saakaldte perlesnorlyn er sjeldne. Et saadant 
blev i august 1907 iagttaget af Luizet nær Grenoble, omtr. 1000 meter 
over havet. Under et heftigt tordenveir viste der sig et meget klart, 
kun li det zikzakslynget, lodret lyn. Omtrent 1 sekund efter fulgte 
nøiagtig paa samme sted et perlesnorlyn, som bevægede sig i de samme 
krumninger. Det var langt mindre intenst og bestod af en række 
lysende stykker af rød farve. Efter tiden mellem det første lyn og 
det paafølgende tordenskrald (7 sekunder) fandtes afstanden fra iagt- 
tageren at være noget over 2 km. og ved sammenligning med andre 
^gjenstandes tilsyneladende størrelse i denne af stand beregnede Luizet 
