180 
bygden i Smaalenene. Alt planteaffald fra høiere liggende vokseste- 
der eller fra vegetationen oppe paa selve knauserne, støvpartikler, eks¬ 
krementer af fugle og andre dyr, og i det hele taget alle løse sinaa- 
gjenstande, føres af vind og regn bort fra knauser og svaberg og op- 
samles nede i fordybningerne. Især paa Østlandet bidrager ogsaa det 
stadige vandsig om vaaren under sneløsningen i høi grad til denne 
transport. Som eksempel hidsættes her, hvad jeg har noteret i min 
journal 18de juli 1904 i en frodig ung furuskog ved Revelsby i Rakke¬ 
stad i Smaalenene (skogbrandtomt fra 1874) : 
„Ved foden af selv svagt skraanende svaberg er der god anled¬ 
ning til at iagttage, hvordan nydannelse af skogmuld paa slige steder 
foregaar. Alskens skogaffald, naale og smaakviste af furu, smaadele 
af buskagtige lavarter, samt især utallige kortskud af røslyng falder 
aar om andet ned paa skogbunden. Særlig opsamles de paa steder 
som de nævnte, hvor de af regnvandet lægges op i ganske mægtige 
banker med parallelt ordnede bar og kviste. Disse bankers underside 
gaar efterhaanden over til muld, samtidig med at nyt materiale til¬ 
føres ovenfra. “ 
Paa en lignende maade arter forholdet sig over store dele af vort 
land. Materialet veksler vistnok meget i de enkelte tilfælde, men 
overalt synes røslyngens afkastede kortskud at udgjøre en af de væ- 
sentligste bestanddele deraf. 
Blodfarvestof og bladgrønt. 
„(Foredrag holdt i Verein zur Verbreitung naturwiss. Keontnisse in Wien“) 
Af dr. Theodor Panzer. 
Omkring midten af forrige aarhundrede mente man at hæmoglo- 
binet, det røde farvestof, som menneskets og de høiere dyrs blod skyl¬ 
der sin farve, og klorofyllet eller det grønne bladfarvestof var stoffe, 
som stod hinanden nær og var meget lig hinanden i kemisk sammen¬ 
setning. Man blev derfor meget forbauset, da det viste sig at disse 
stoffe havde et forskjelligt absorptionsspektrum. En nærmere under- 
søgelse viste endvidere at den kemiske sammensætning var forskjellig 
og at den opgave, som disse stoffe havde i organismen, ligeledes var 
forskjellig.. Først da man i de senere aar havde faaet et nøiere ind- 
