189 
mandeii ertsen op i hænderne og gjør det muligt at anlægge saakaldte 
„skyvesteder“. Gjennem aar glider ertsmasserne af sig selv sårnmen 
paa disse steder, og bjergmanden behøver kun at bringe dem bort. 
Tinnet udskilles af ertsen ved en endeløs vaskning og skylling 
af de til sand stødte ertsmasser. Tilslut viser tinertsen sig som et 
graat, uanseeligt sand, der i smelteovnen forædler sig til det bløde, 
smidige metal. Man støber det i blokke og stænger og i denne skik¬ 
kelse vandrer det saa nd i verden. 
Tinnets hovedfindesteder maa i vore dage søges i det fjerne østen. 
Straits settlement® og de nederlandske øer Bangka og Billiton i det 
bagindiske arkipel leverer fortiden over to trediedele af den hele ver¬ 
dens tinproduktion, mens den resterende trediedel deles mellem 
Europa og Australien. Ligesom i Europa er ogsaa paa den bagindiske 
halvø tinertsen forbundet med granit. Guld og tin forekom der op- 
rindelig i kvartsaarer, som laa lagret mellem granit paa den ene og 
glimmerskifer paa den anden side. De er saa vokset ud af sit oprinde- 
lige leie og er gaaet over i alluvialdannelser, der strækker sig paa 
begge sider af fjeldet som udgjør den malayiske halvøs rygrad. Paa 
dette omraade udvindes tinertsen fremdeles for størstedelen efter den 
gamle kinesiske metode gjennem vaskning i træ ren der af det tin- 
holdige jordsmon. Smeltningen foregaar paa en meget primitiv 
maade. Der laves lerovne, som sammenbindes med risknipper. Ved 
f oden af hver ovn er der to huller paa omtrent 5 cm.s gjennemsnit, 
gjennem det ene flyder det smeltede metal ud, mens det andet tjener 
til at frembringe trækluft uden nogen kunstig lufttilførsel. Ertsen 
stables simpelthen lagvis med trækul og saa tændes der ild paa. 
Metallet, som render ud gjennem den lille aabning, opsamles i en for- 
dybning i jorden, øses op derfra og støbes i former, hvoretter det sen¬ 
des til Malakka. Ved siden af den kinesiske drift af gruberne paa 
Bangka dreves disse ogsaa paa en meget primitiv maade af de indfødte. 
De grov smale, cylindriske schakter, som akkurat var store nok til, 
at en person kunde faa plads i dem. Fandt de nu et rigt tinertsleie, 
saa forfulgte de dette medfare for sit liv under det overhængende 
alluvium. Da de ikke forstod at overvinde mødende vandmasser, 
anlagde de kun sine schakter i bakkeheld, hvor der ikke kunde finde 
nogen vandansamling sted. Foruden af tinsanden uddrives ertsen og¬ 
saa af de talrige forhaandenværende tinertsgange gjennem bjergmands- 
mæssig grubedrift, og denne sidste driftsmaade har i den senere tid 
