192 
under solens og mannens forenede indfiydelse stiger og synker lidt 
to gange hver dag, paa en vis maade som brystet paa en sovende person. 
For at paavise en bevægelse maa man have faste merker. Tide- 
vandsbevægelsen i havet paavises ved merker paa kysterne, der er 
forholdsvis stabile. Skal man derimod paavise saadanne bevægelser 
i den faste jord, har man ingen faste punkter. Ligeoverfor disse 
bevægelser er mennesket ligesom fiskeren i sin baad ude paa det aabne 
hav, hvor tidevandsbølgen passerer forbi absolut uformerket. Flod og 
ebbe i den faste jord kan altsaa kun konstateres indirekte. Det gjøres 
ved hvert øieblik at iagttage en lodsnor. Man sammenligner lod- 
snorens stilling i forhold til jorden med den stilling snoren skulde 
havt, om jorden var absolut fast og uden bevægelse. 
Afbøiningerne er yderlig smaa. Det dreier sig om nogle tusendele 
af et buesekund. De er saa smaa, at flere lærde f. eks. lord Kelvin og 
Gr. H. Darwin har anseet maalingerne for praktisk umulige. Problemet 
er alligevel fuldstændig løst af prof Hecker og det med glans. I 
løbet af 5 aar har han ved det geodætiske institut i Potsdam foto¬ 
grafisk registreret bevægelserne af to horizontalpendler, opstillet 25 
meter under jorden i et rum, hvor ba-ade temperatur og fugtighed 
var fuldkommen konstant. Paa denne maade har han kunnet paavise 
daglige og halvdaglige tidvandsbevægelser i jordskorpen skrivende sig 
fra solen og maanen. Svingningerne er ikke saa ganske smaa. De 
beløber sig til 20—25 cm. op> og ned. 
Jordens diameter forøges og forminskes altsaa af vekslende med 
40—50'cm. eftersom man har flod eller fjære. 
(Elter Bulletin de la société astronomique de France ved P. B.). 
Jordens indre. Man forestiller sig ofte feilagtig jordens indre 
som bestaaende af en flydende masse. I den senere tid har særlig 
tyskerne Wiechert og Thiene taget sagen op til undérsøgelse, 
den sidste i et arbeide, prisbelønnet af universitetet i Jena, Han op- 
stiller der som resultat af mange forskeres undersøgelser nogle punk¬ 
ter, som synes temmelig sikkert bragt paa det rene, da ganske forskjel¬ 
lige metoder her har ført til samme resultat. 
1. Jordens specifike vegt (relative tæthed) er i gjennemsnit over 5, 
hvoraf sluttes, at det indre, „barysphæren“ (se nedenfor), maa 
have en specifik vegt nær 7.7, omtrent som jern, da nemlig de 
øvre lag, vand med specifik vegt- 1 og sten med specifik vegt i 
gjennemsnit omtrent 2.5, er saa meget lettere. 
2. Jordens fasthed — kan maales ved uregelmæssigheder i polens 
bevægelse og ved jordskjælvenes hastighed — er større end 
staalets. 
3. Jordskorpens tykkelse er (efter Wiechert) omtrent 1500 km. Den 
kan maales ved visse betragtninger, særlig grundet paa jordskjæl¬ 
venes forskjellige udbredelsesmaade. Indenfor clenne jordskorpe 
findes „barysphæren a , som er meget tæt og meget fast. 
Barysphærensi temperatur kjendes enclnu ikke med tilstrækkelig 
sandsynlighed. (Efter Bevue Scientifique). 
