228 
At stenalderen, hvori folkemængden skulde være mindst, har et 
saa stort antal fund som 5848' skyldes to ting. For det første er sten- 
redskaberne praktisk talt uforgjængelige, mens metalredskabernes be¬ 
varing er betinget af den jords beskafTenhed, i hvilken disse har ligget 
og desuden af tiden. For 1 det andet er stenalderen det længste tids- 
rum. Efter Sophus Muller er varigheden nogle tusind aar og regnes 
at slutte ca. 200 før Kr. 
Broncealderens fund er faa, 492; men da denne alder kun er 
800 aar, nemlig fra 1200—400 f. Kr., er dette forklarligt. 
Ældre jernalder med sine 3812 fund derimod har havt længer 
varighed, nemlig fra 1200' aar fra 400' f. Kr. til 800' e. Kr. 
Yngre jernalder har 1 mest fund, 6987, tiltro ds for sin ringe va¬ 
righed, fra 800 til 1050, altsaa 250 aar. Men da begyndte med viking¬ 
togene velstanden at øges, redskaberne blev talrigere og befolkningen 
steg betydelig. 
Nu vil vi kaste et blik paa Norges befolkningsforhold og prøve 
at finde aarsagen til symmetrien mellem oldfundene og bebyggelsen. 
Norge er som bekjendt et temmelig uregelmæssig bebygget land. 
Egne som Mjøstrakterne, landet om Kristianiafjorden og Trond- 
hjemsfjorden, hvor befolkningstætheden er gjennemgaaende bra, har 
sine gode bebyggelsesbetingelser i sin jord. Den er nemlig dan¬ 
net af let smuldrende bergarter, der danner en jord godt skikket for 
ager og eng. Enkelte andre trakter derimod har sin jord fra forvitret 
granit og andre haarde bergarter. Disse blir derfor temmelig golde. 
Nogle bestaar af bare fjeld eller ligger for høit. Slige trakter kan natur¬ 
lig ikke opfostre nogen større befolkning, særlig ikke i svundne aar- 
hundreder, da bergverksdriften og de industrielle anlæg var li det ud- 
viklet. I egne, der ligger ved sjøen, vil derimod fiskerierne og havets 
bedrift altid øge folkemængden. Denne forskjel i folkemængden, der 
følger de naturlige forhold, er saaledes væsentlig bestemt af jorden, 
skogen, fiskerierne, høiden over havet og beliggenheden nær havet 
eller fjernt fra havet. 
Naar nu tallene fra forhistoriske tider for oldfundene procentvis 
fordelt ikke åfviger meget fra nutidens tal for befolkningen, saa ser 
vi let, at dette betyder: Fordelingen af befolkningen er bestemt ved 
landets naturlige beskaffenhed. Det variable, vi finder i tallenes 
størrelse, viser kun, hvorledes de forskjellige landsdele har været ud- 
nyttet i tidens løb. 
