228 
alders 3810 som 1:7.75. Hvis altsaa. begge tidsaldre var lige lange, 
skulde dette forhold ogsaa herske mellem folkemængderne. Da denne 
i midten af ældre jernalder var 24,200, skulde den efter dette i midten 
24200 
af broncealder være:-= 3133. Nu er imidlertid broncealder 
i . / 5 
800 og ældre jernalder 1200' aar, saa broncealder blir 2 / 3 af ældre 
jernalder. Folkemængden finder vi altsaa ved at dividere vort fundne 
tal, 3,133 med 2 / 3 . Den blir 4,700’. 
Altsaa fra aar 800 1 f. Kr. til 200 1 e. Kr. skulde folkemængden være 
steget fra 4,700 til 24,200', d. v. s. en stigning paa 0'.16 °/ 0 aarlig. 
At beregne folkemængden i stenalder efter denne metode ved sam¬ 
menstilling af fundene vil ikke kunne lade sig gjøre, da stenalders- 
redskaberne saa at sige er uforgjængelige, mens broncealdersredska- 
berne derimod er meget skrøbelige. Yil man derimod, naar man har 
befolkningens størrelse, beregne folkenes fordeling stiftvis, vil sten- 
aldersfundene kunne bruges. Tar man derimod den fundne stigning 
0.16 °/ 0 i broncealder for sig, kan man ved at regne tilbage angive 
folkemængden ved enden af stenalder. Det blir da en stigning til 
4,700 i 400* aar med 0.16! °/ 0 aarlig. Dette giver, ved benyttelse af 
renteformelen, 2,500 mennesker ved slutten af stenalderen aar 1200 
f. Kr. 
Da stenaldersfolket sandsynligvis har været her i 2000 aar, er der 
kun gjennemsnitlig levnet 2 fund om aaret. Dette er, naar man tåger 
i betragtning, hvor uhyre større betingelser stenredskaberne har frem¬ 
for jern- og bronceredskaberne til at modstaa tidens tand, sammen¬ 
lignet med de andre aldre overmaade magert. Der maa altsaa have 
været meget faa folk i stenalderen. Det endelige tal 2,500' synes der¬ 
for i og for sig selv ikke at være saa usandsynlig ved stenalderens 
slutning. 
Nu har man altsaa befolkningens størrelse i de forskjellige aldere, 
og sammenstillet med statistiken over fundenes stiftvise fordeling 
skulde det nu være et simpelt regnestykke at angive befolkningens 
fordeling til de forskjellige tider, ialfald i saa store dele som stifterne. 
Vil man saa nærmere undersøge sagen, kan man udføre denne 
beregning, og saa efter alle de fremlagte resultater dømme, om sand- 
synligheden taler for, at Hellands teori har berettigelse. 
Selv synes jeg at den blir mer tiltalende, jo mer man sætter sig 
ind i den. Alene ved første blik ser man, at der er adskilligt, der 
taler for den. 
