Oculiner fin de® i store banker i fjorden, paa et dyb af 130—500 
meter. De er af 2 slags, Lophohelia, hvis grene og dyr gaar 
ud i alle retninger og Amphihel ia, som er mere opret og har de 
fleste dyrehuller paa 2 sider : det er derfor sandsynligt, at den sidste 
helst vokser paa horizontale af satser, og de faaes begge samtidig med 
bnndskraben i en og samme bergbakke; de ligner hinanden meget og 
er af samme farve. 
Ligesom landjordens dyr bebor skoge og gjemmer sig i huler, saa- 
ledes er der i det undersøiske krat af sjøtræer og især i oculinernes 
labyrinter et mangeartet dyreliv, hvorom her kun det væsentligste kan 
anføres. Der gives octactinier, som ikke har anden haard masse end 
mikroskopisk smaa kalknaale (spikler), saaledes den chamoisfarvede 
Fig. 4. Skitse af skillevæggene af en stjernekoral, seet ovenfra. 
Ant hotel a; den beklæder og sammenbinder muslinger, korallei 
m. m. og faar derved mangfoldige former ; den lyst rosenrøde Duva 
har en form, som minder om blomkaal; begge er ganske hyppige i 
f i orden. Endvidere er der dvrekolonier, som skuffende ligner kora¬ 
ler, men ikke nu henregnes til dem paa grund af dyrenes forskjellige 
bygning (Hydrozoer eller goplepolyper og nogle Bryozoer eller mosdyr). 
Den smukkeste af de korallignende hydrozoer er S ty 1 as t er; dens 
skjønhed prises enstemmig af de gamle forskere (Pontoppidan, Strøm, 
Gunnerus). Sø anemoner, pragtfulde enlige actinier, sidder paa 
sjøtræernes fodstykker og andet; fremdeles de for sin skjønhed be- 
kjendte nøgengjellede snegle, som tilligemed mange „sjøpindsvip‘'' 
(kraakeboller) i smukke farvenuancer kryber paa oeulinerne. linel- 
lem oculinernes grene skjuler sig en mangfoldighed, mest af smaadyr, 
som amfipoder og orme; af disse sidste er uer dog en, som opnaar en 
