252 
benytt© plastilin som underlag at sætte sammen h j ernekassen, saa den 
paa vigtige punkter kan maales. Ligeledes er skelettet for alle de 
vigtigste deles vedkommende sat sammen. Det viser sig da, at det 
hele skeiet tilhører et ungt, lidet og spinkelt bygget individ, hvis tæn- 
der tyder paa at det har været lidt mere end 15 aar og hvis kjøn af 
andre merker muligens kan bestemmes til hankjøn. Der knytter sig 
imidlertid eiendommelige sygelige fænomener til dette individ. 
Mens hjernekassens to isseben (essia parietalia) hos normalt 
ud vikle de mennesker ikke vokser sammen i sømmen (den saakaldte 
p iles ø m, sutura sagittalis; fø vend i moden alder, er de paa Viste- 
individet vokset sammen ved en forbening, sandsynligvis allerede i 
fostertilstanden. Dette sygelige fænomen, som kj endes nutildags og- 
saa, er fulgt af andre, saaledes eksempelvis en svulstdannelse paa bag- 
hovedbenet. Videre er hjernekassens kapacitet (d. v. s. hjernens 
rumindhold), der hos moderne voksne ©uropæere er ca. 1500' cm. 3 og 
hos børn følgelig ncget mindre, hos Visteindividet kun 12 13c m. 3 , 
et tal, der af Fiirst betegnes som meget lidet, selv for en 15—16aa.ring. 
Endelig er der et maal ved kraniet, som fortjener særlig opmerk- 
somhed, nemlig den saakaldte længde-breddeindeks. 
Det er bekjendt hvorledes man ved at maale forholdet mellem 
hovedets største længde og bredde kan udtrykke i talværdier om et 
hode er kort skallet eller 1 a n g s k a 11 e t. De kortskallede ho¬ 
der er brede, runde, med mindre udpræget baghode. Indekserne er 
her mere end 80 og ligger sedvanlig ved 82—83, men kan bli endnu 
høiere. Langskallerne er smalere, høiere og har mere udpræget bag¬ 
hode. Indekserne er under 75 og ligger gjerne mellem 75 og 70. De 
skaller, hvis indekser ligger mellem 75 og 80, opstilles af mange som 
en egen type, mellemskaller. Man har antaget at inddelingen i kort- 
skaller og langskaller delvis kan bruges som recemerke, naar det sees 
i sammenhæng med andre racemerker. Vistekraniet viser sig ved 
maaling at være hyp erlangskallet (indeks 67.1), hvad der imid¬ 
lertid skyldes de sygelige dannelser som nævntes ved pilesømmen. 
Skallens v æ r d i som antropologisk materiale blir 
derved betydelig reducert. Dette er forsaavidt beklagelig 
som det vilde have betydelig interesse ved dette ældste skeletfund at 
kunne konstatere en udpræget antropologisk type. Enkelte forskere 
(Arbo, A. M. Hansen) har hævdet at den paa Jæderen nutildags overvei¬ 
ende type, den blonde kortskalle, skuld© stamme fra stenalderen. Viste- 
