256 
siden af Dogger bank, hvor den optog Rhinen, saa gik den mod nord 
indtil den mundede ud ved en kyst der, hvor skraaningen ned mod det 
norske havs store dyb begynder. Med skraffering er paa vort kart 
antydet sjøagtige udvidelser. Den norske rende udgjorde saaledes en 
stor og dyb sjø, som fik tilløb fra de danske sund og udtømte sit vand 
gjennem en flod, mundende ud i vest for Bergenskysten. Den bri¬ 
tiske kanal havde en flod, der begyndte inde i Nordsjøens sydøstlige 
hjørne. Den maade, hvorpaa et par af sidedalene her stø der til ho¬ 
veddalen, tyder paa, at de er saakaldte „agnordale“. Efter det skulde 
den del af kanalfloden, som ligger inden Nordsjøens omraade, oprin- 
delig have rundet nordover. D'et sunkne land havde i vest for Irland 
en eiendommelig formet halvø, den saakaldte Porcupine-banke. 
I den her omhandlede fastlandstid kom efter forfatterns mening 
Østersjøstrøget, der laa. langt inde i landet, at være i den grad und- 
draget havets indvirkning, at der inden det raadede et tørt klima og 
forekom sjøer uden afløb. 
Den tid da slettelandet i det nordvestlige Europa var saa meget 
større end nu er, efter hvad Hintze søger 1 at vise, ikke fjern, idet 
det gamle land sank under havet i den milde tapes-littorina-tid, da 
eken og bøken allerede var indvandret til Danmark, og den saakaldte 
ældre nordiske stenalders mennesker (med Nøstvedtkulturen) levede 
ved vore kyster. Som man let vil forstaa vil de forestillinger 
man maa gjøre sig om dyrs, planters og stenalders-menneskers 1 ind- 
vandring til den skandinaviske halvø forandres meget, saafremt der i 
en os nutidsmennesker temmelig nærliggende tid har været et saadant 
fastland, som her er fremstillet. Der er imidlertid vegtige indven- 
dinger at gjøre mod Hintzes arbeide baa.de hvad tidsbestemmelsen 
og andet angaar. 
Ved gjennemlæsningen af dette skrift kom mig i tanken en anden 
sag, nemlig den merkelige maade, hvorpaa. undertiden det ene forsk- 
ningsgebet griber ind i et andet. Geologi og undersøgelser over havfiske 
kunde synes at være vidt adskilte, og dog har vi ved flere i den senere 
tid udkomne arbeider (fornemlig Nansens), som behandler den saa¬ 
kaldte kontinentale platform, faaet en anelse om, at de to forskningis- 
felter har noget med hinanden at gjøre. Nu forsøger Hintze at gi os 
detalj ere de kurvekarter over dele af havbunden og samtidig gjøre disse 
karter forstaaelige og saa at sige levende for os, idet han i enkelt¬ 
heder søger at paavise, hvorledes bundens former er opstaaede ved 
vands erosion. Nordsjøen er et af verdens vigtigste fiskefelter og 
dens bund er, kan man sige, et af fiskenes hovedlande. Af bundens for¬ 
hold (grusbund, sandbund, mudderbund) er de for en stor del afhængig, 
og forhaabentlig vil man med større udbytte end før kunne gaa til 
undersøgelse af denne bund nu, naar man har faaet en ledende tanke 
at følge og mindre arbeider paa maafaa. 
Hans Reusch. 
