259 
tryk paa en fotografisk placle, og at de formaar. at gjøre luften ledende.’ 
for elektricitet— at j o n i s e r e.luft og ogsaa andre gasarter. Straa- 
lerne er af forskjellig art; de, der afgives' i størst mængde, og som væ- 
sentlig bevirker luftens jonisation, er astraalerne, som vi betragter som. 
sammensatte af smaapartikler, ladet med positiv elektricitet; pstraa- 
lerne udsendes- med større kraft, smaapartikleriie som s am m ens ætt er 
dem er meget smaa og faar derfor en meget stor hastighed og en stor 
gjennemtrængende evne; de er ladet med negativ elektricitet; de bar 
ikke dstraalernes sterke evne til at bevirke gasarters jonisation, der- 
i mod er det især dem, der paavirker den fotografiske placle. Den 
tredje straaleform, ystraalerne, synes ikke at være af korpusculær na¬ 
tur, men synes som lysstraalerne at besta,a af svingninger, bølgebevæ- 
gelser i æ ter en; de er identiske med de velkj endte Røntgen-straaler.- 
Saasnart, radiums eiendommelige virkninger blev kj endt og stu- 
deret, spurgte fysikerne: ,,Hvorfra, kommer al denne energi V‘ Og; 
med rette fandt man, at radium var et gaadefuldt stof. Energi, af- 
gaves jevnt og sta.digt, maaneder gik og racliumpræ p ar at er n øs energi, 
slappedes ikke; lys og mørke spilledø ingen rolle, aktiviteten var den. 
samme ved dag som ved nat, ved jordens overflade som i dybe gruber. 
Der kunde ikke paavises nogen ydre indfiydelse; og præparaterne selv 
led ingen forandring, ikke med de fineste vegter kunde man paa vi se 
noget vegtstab. 
Af de mange hypoteser, som fremkom i denne tid, er der en, soin 
i betydning langt bar overgaaet alle de^ øvrige, og som nu er den al- 
mindelig antagne. Flere ..af dens hovedtræk er fremsat meget tidlig b 
af hr. og fru Curie; englænderen Ruth. er f ord har uclvidet den. 
og givet den dens nuværende form. Ifølge denne er de radioaktive 
Stoffe® atomer ikke stabile, en brøkdel af dem undergaar i et bestemt, 
tidsrum en voldsom eksplosionsartet sprængning, hvorunder der afgi- 
ves varme og straaler, mens det, der er igjen af det gamle atom, dan¬ 
ner et nyt atom med andre og fra, det, gamle forskjellige egenskaber. 
Det, der har bevirket denne hypoteses raske fremskridt, er kjendska- 
bet til de, radioaktive stoff e med kort, 1 e v e ti d. 
Vi vil tage uran som eksempel. Uran er aktivt,; det formaar at 
jonisere gasarter, om end i meget mindre sterk grad end radium; 
ligesaa frembringer uran meget smukke fotografiske virkninger. Det 
salpetersure salt af uran bar den edendommeligbed at opløsæ sig let i 
seter, hvacl man ofte benytter sig af for at skille uran fra andre me- 
