263 
•deres kemiske reaktioner, deres atomvegt og deres spektrum. Hvor vi 
ved en kemisk fældning kan skille ud en saadan substans, vil fældnin- 
gen i virkeligheden være en mekanisk proces, den lille mængde aktiv 
substans river med en anden forekommende eller paa. forhaand tilsat 
substans. N-a.ar man f. eks. til en uranopløsning s"ætter bariumklorid 
og deretter svovlsyre, vil der udfældes bariumsulf at; og denne river 
med sig uran X, viser sig altsaa efter fældningen istand til at paavirke 
en fotografisk plade; men heraf kan man ikke slutte at uran X fældes 
af svovlsyre. 
For at karakterisere disse substanser gaar man derfor mest andre 
veie, som antydes af radioaktiviteten selv: Man studerer deres straa- 
ler, og man studerer forandringerne i deres aktivitet. Straalerne 
tænker man sig vel kanske ens for alle de aktive stoffe, og det er for- 
saavidt rigtig, som de, hidtil i alle fald, altid har kunnet henføres til 
de tre grupper, a-, p- eller 'fstraaler. Men for det første kan en af 
disse grupper findes alene', to kan findes eller alle tre, og endelig er 
astraalerne forskjellige for de forskjellige substanser. Det blev alle¬ 
rede af hr. og fru Curie bemerket, at «straalerne havde liden gjen- 
nemtrængende evne ; efter et løb gjennem nogle cm. luft kunde de ikke 
mere paavises. Men hvad der især var forbausende var den pludse- 
lighed, med hvilken denne grænse blev naaet. Senere undersøgelser, 
især udført af B r a g g og K 1 e e m a n n, har vist at en en k e 11 
aktiv substans udsender astraaler af en slags og med en og samme 
hastighed. For hver aktiv substans, der udsender astraaler, kan 
man ogsaa faststille disse astraalers løb; radiums astraaler har saa- 
ledes et løb paa 7 cm-, mens poloniums har 4 cm. I denne distance 
slutter altsaa astraalernes joniserende evne og ligesaa deres kemiske 
virkninger; det er saa meget besynderligere, som de endnu her er i 
besiddelse af 40' °/ 0 af sin oprindelige hastighed. 
Forandringerne i de radio-aktive stoffes aktivitet kan være lettere 
eller vanskeligere at bestemme. Før polonium f. eks. er tilfældet let. 
Polonium taber lidt efter lidt, sin aktivitet for at gaa over til et inak¬ 
tivt legeme ; og den taber sin aktivitet helt regelmæssig, altid en lige 
stor procent af den samlede aktivitet i et og det samme tidsrum. Et 
hvilkensomhelst polonium-præparat synker til halvdelen af sin oprin¬ 
delige aktivitet i 140 dage, viser det i dag en aktivitet IG',000, vil det 
om 140 ! dage vise 5,000. 
