300 
ringe undertiden kim viser sig for os som en fin, næsten usynlig 
st reg. 
Disse eksempler kunde let forfleres i det uendelige. 
Hvilke slutninger kan vi nu uddrage af disse iagttagelser. Som 
før sagt kan jeg ikke betragte alt dette som et spil af tilfældigheder. 
Jeg er snarere tilbøielig til at anse disse stjernestrømme o. s. v. som 
tegn paa en virkelig orden i dette tilsyneladende kaos, en dynamisk 
organisation af alle stjernesysteinets molekyler. 
Jeg ved vel, at tilfældet kan frembringe merkelige resultater. 
Kaster man saaledes en haandfuld korn udover et bord, kan vi paa- 
vise lignende arrangementer. Men disse lineamenter paa himmelen, 
disse stjerneløse rum, disse strømme og cirkler, skulde de ikke heller 
være tegn, som kræver sin tolkning? 
Skulde ikke universet med alle sine millioner af stjerner danne 
en slags organisme? Vi er visselig endnu langt fra at besidde midler 
til at løse problemet. Vi ser ikke og vil aldrig faa se alle stjerner. 
Der gives udslukte sole og der findes stjerner, hvis lys ikke gjør ind- 
tryk paa vort øie, fordi deres straaler falder ud over i den ultra røde 
eller ultra violette del af spektret. Vore sanser kan saaledes kun give 
os et ufuldkomment og falskt billede af virkeligheden. Men det, som 
vi nu begynder at vide om stjernernes anordning og deres egenbevæ- 
gelse, frembringer uvilkaarlig forestillingen om, at universet er orga- 
niseret og danner et hele, hvoraf alle dele er solidariske og bidrager 
sit til den fælles store bygningsplan. Mystikeren Swedenbcrg til¬ 
delte universet skikkelse af et meget stort menneske. Uden at gaa 
ind paa denne antropomorfisme kan vi godt tænke os, at dette univers, 
vort univers, hvoraf solen er et atom og jorden et underatom, er be- 
grænset, har en form og danner en umaadelig organisme, bevæget af 
kræfter og styret af love. 
Hvad det angaar at danne os den mindste forestilling om denne 
organismes natur eller om den plads vort univers indtager i den 
umaadelige uendelighed af andre universer, saa. vilde det efter min 
mening være noget lignende, som hvis en del myrer i observatorie- 
haven i Paris vilde søge at begribe bygningens arkitektur, Ludvig den 
14des regjering eller Frankrigs historie. 
Imidlertid er det sandsynligt, at vort univers virkelig er be- 
grænset og danner en organisme. Vi ser jo i vort planetsystem en 
vidunderlig vekselvirkning mellem solen, jorden og de andre planeter. 
