314 
lidt nøiere. Vi vil betragte spørgsmaalet fra følgende tre udgangs- 
punkter: en vinkel paa 0°, paa 45° og paa 90°. 
I. E, k 1 iptifc&kr aaheden 0°. I dette tilfælde gives der 
overhovedet ikke nogen vekslende aarstider. Selv om man i dette 
tænkte tilfælde vil betegne den sone for tropisk, hvor solen om 
middagen kan staa i zenit, og kalde den for polarzone, hvor solen 
mindst en gang om aaret selv ikke om middagen kommer over hori¬ 
sonten (eller 1 / 2 a ar senere heller ikke ga ar ned ved midnat), kal der 
man saa de mellomliggende regioner for den t e m p © r © r e d © son e, 
saa vil denne i vort tilfælde omfatte den hel e j o r d. Den tropiske 
sone svarer til ækvator, polarzon erne til begge pole,: og her vilde for¬ 
resten, paa grand af straalebrydningen, solen med sin un¬ 
derste rand omtrent 1 / 4 ° over horisonten, bestandig være synlig. Dag¬ 
lig vilde den i samme høide engang omkredse himmelen. (Her gaaes 
nd fra, at polerne ligger i høide med havspeilet; ellers vilde kreds- 
løbet foregaa i større høide over horisonten, men altid parallelt med 
denne). Ved polerne vilde saaledes herske evig dag, saaledes som 
dette virkelig er tilfældet paa nogle maane b j e r g e i nærheden af 
dennes pol, da maanens akse paa dens bane om jorden staar næsten 
lodret (den afviger kun 3°). Denne „ evige dag“ vilde paa grand af 
refraktionen strække sig (mindst) til den 894/ 4 breddegrad, og her vilde 
solens øverste* rand saavidt være synlig ved midnat; sandsynligvis 
vilde dette være tilfældet endnu noget nærmere ækvator, thi i polar- 
egnene er straalebrydningen, som følge af den lave lufttemperatur, 
ofte meget større end i horisonten paa vore breddegrader ( 1 / 2 °). 
Fiksstjerner af første størrelse blir (efter Mohn) først synlig for det 
blotte øie, naa-r solen er sunket 4° under horisonten. Fra den 86 a 
mod polerne vilde saaledes, i vort tilfælde, s t j ernerne aldrig 
være synlige, og af pl an eterne kun Venus og ialtfald Jupiter 
samt af og til Merkur. — Først naar solen befinder sig (omtrent) 15 a 
under horisonten, kommer stjernerne af 6te størrelse tilsyne og det 
„astronomiske tusmørke^ er forbi. Efter dette skulde egnene fra den 
75° mod polerne have stadigt „midnatstusmørke“. 
Hvis luftdækket manglede vilde alle steder paa, jorden — polerne 
undtagne — have 12 timer dag og 12 timer nat. Paa grand af straale¬ 
brydningen vilde, som allerede nævnt, solW ved polerne staa' over 
horisonten i 24 timer. Derfra (undertiden fra den 89 1 / 4 0 af) vilde 
den først aftage hurtig og saa altid langsommere, til den ved ækvator 
