317 
kedø antarktiske fastland, hvor vel sikkerlig jordens „absolute kulde- 
pol“ ligger og hvor temperaturen kan gaa ned til kulsyrens fryse¬ 
punkt (-r- 78° C.). 
Der vilde ogsaa være en tilsvarende sterk luf tcirkulation, 
paa oceanerne vilde vel herske stadige storme. Om vinteren vilde 
formodentlig polaregnene være fuldstændig tilisede og der vilde her¬ 
ske en istid af voldsomste slags. Ved jævndøgn vilde ogsaa ækva- 
torialegnene hjemsøges af snestornie — som nu paa Mars. — Om som¬ 
meren vilde de vedholdende solstraaler dog neppe formaa at smelte 
al isen, men sikkerlig en betragtelig del af den. Mægtige,. kjølige, 
isopfyldte havstrømninger vilde ved slutten af sommeren drage 
mod syd. 
Alt i alt: meget uheldige forholde for jordens nuværende beboere, 
dyr og planter. Dog behøver man ikke at tvile paa, at naturen var 
istan d til at af passe levevisen ogsaa eiter saadanne forholde. 
III. Ekliptikskraahe den = 9 0°. Vil vi nu i tanken 
lade ekliptikskraaheden fra 45° stadig tiltage, saa vil polar- og trope- 
zoner støde sammen. Beltet mellem vendekreds og polarkreds kan 
man i dette tilfælde hensigtsmæssigst betegne for extremzone; 
ved en ekliptikskraahed paa 50° vilde den paa hver halvkugle danne 
et 10'° bredt belte (40 0 —50°), hvor der om sommeren herskede stadig 
dag, og hvor solen stod to gange i zenit, og om vinteren en tilsvarende 
lang nat. 
Den yderst mulige grænse er 90'°. (I vort planetsystem er dette 
tilfælde tilnærmelsesvis virkeliggjort ved Uranus. Der er imid¬ 
lertid solens varmeevne saa svag, at den ingen indflydelse kan have 
paa temperaturforholdene paa denne, i ethvert tilfælde endnu ildfly- 
dende, om ikke fremdeles ganske gasformige planet). 
Her er forholdene følgende : Den af os saakaldte „extremzone a 
sirækker sig over den hele jord. Ved polen staar solen ved sommer- 
solhverv den hele dag i zenit. Selv de største, i vinterens 
løb ophcbede sne- og ismasser, vilde sikkerlig forsvinde under saa¬ 
danne forholde og jordbunden vilde ophedes til 100°—120° C. — den 
temperatur, som et legeme vilde faa, der i samme af stand som jorden 
fra, solen, stadig vendte den samme side til denne.; — Et ocean, saadan 
som det findes i jordens arktiske egne, vilde fordampe sterkt, og sky- 
dannelser vilde nedsætte temperaturen betydelig. Sterke uveir 1 vilde 
være uundgaaelige. Paa den anden side vilde vinteren blive saa 
streng, at kulsyrens frysepunkt vilde overskrides betydelig. De vold- 
