Indvandringsspørgsmaal i Norges ældste forhistorie. ) 
Af A. W. Brøgger. 
I. 
I Norges stenalder har der længe- været adskilt to forskjellige 
grupper, en nordenfjeldsk og en søndenfjelask. Det var O. Rygh 
■som i 1870-aarene foretog denne deling af materialet. De norden¬ 
fjeldske fund udmerker sig særlig ved en udstrakt benyttelse af s k i- 
f er til redskaber (fig. 1—3). Mens de søndenfjeldske redskabsformer, 
flintøkser etc., saaledes nærmest slutter sig til de danske cg svenske 
danner de nordenfjeldske redskabsformer en egen klasse for sig, som 
O. Rygh søgte paralleler til i det nordlige Sverige, Finland og det 
nordlige Rusland. Ledet af disse modsætningsforhold mente O. Rygh 
at kunne slutte, at den nordenfjeldske, arktiske stenalder maatte 
henføres til lapp erne. Samtidig foretog 0. Mon tel i us; i Sve¬ 
rige en lignende udskilning af det nordsvenske materiale og henførte 
dette ligeledes til lapper. I aarenes løb fremkom der nu en og anden 
skiferspids fra de sydlige dele af Norge og Sverige og navnlig vokste 
antallet af saadanne i de østsvenske landskaber og i det vestlige 
Norge (Jæderen). Denne udvidelse af det omraade', der ansaaes for 
arktisk, ledet efterhaanden O. Rygh til at ændre sin opfatning af 
den arktiske stenalders oprindelse, idet han mente at dens skiferred- 
skaber 1 fra først af kunde have været sydskandinaviskei og tilhørt flint- 
omraadet i Danmark, Sverige og det sydøstlige Norge og senere var 
optageti af lapperne, for hos dem at blive de vigtigste redskabsformer. 
Derimod har Montelius altid hævdet at den arktiske stenalder i Skan- 
dinavien har tilhørt lapper. 
Et nyt forsøg paa, at forklare de mange spørgsmaal, som knytter sig 
til disse ældste kulturforhold i Norge, gjorde A. M. Hansen 
Denne opsats er nærmest et yesumé af forfatterens ai'beide: „Den arktiske 
stenalder i Norge‘ r . Yidenskabsselskabets skrifter. Kristiania 1909. 
Natnur9e 190 
21 
