322 
(Landnåm, 1904). Han opfattet den arktiske sten al der som en di¬ 
rekte udvikling af den østenfjeldske ældre stenalderskultur, som igjen 
stod i afstamningsforhold til den danske kjøkkenmøddingkultur. Som 
bærer af disse forskjellige kulturafskygninger antog han et ikke-indo- 
germanisk, anarisk, folk af en kortskalletype, oprindelsen til den jæ~ 
derske og vestlandske kort skalle i Norge. A. M. Hansens hypoteser 
hviler paa en bredere grund, idet han baade arkeologisk, antropologisk 
og sproglig belyser dem med delvis tilhjælp af geologiske og botaniske 
forhold. Der er imidlertid en række arkeologiske og antropologiske 
forhold som ikke lar sig forene med hans hypoteser, og det vigtigste 
i dem synes derfor for tiden uholdbart. 
Der er i, det sidste tiaar gravet frem af Skandinaviens jord en 
række bopladsfund, som ændrer meget i vor opfatning af den arktiske 
stenalder. Det er saadanne fund, hvori der forekommer skifersager 
sammen med redskabsformer, man før var tilbøielig til at anse for syd- 
skandinaviske 1 . I 1898 var der i Ble king e fun det saadanne boplad¬ 
ser, og aaret efter fandt man paa Gotland en vigtig forekomst, hvor 
der sammen med skifersager blev fremdraget en stor 1 mængde ornamen- 
terte lerkarskaar. Dette virket ganske fremmed paa den hidtidige. 
opfatning af arktisk, og ligesaa fremmed virket det da man i 1899 paa 
J sederen fandt skifersager sammen med grønstensøkser, lerkarskaar 
etc. Ikke mange aar efter kom et lignende fund fra Bømm elø en,. 
hvor der fan dies skifersager, grønstensøkser af typer som paa Jæderen, 
og som; man efterhaanden begyndte at se var specielt vestlandske.. 
Nogle aar efter kom publikationen af de betydningsfulde bopladser 
i Up pl and, der i meget viste slegtskab med de jædersk-vestland¬ 
ske og desuden med de bleking-gotlandske. Slag i slag fulgte nu lig¬ 
nende bopladser fra Ostergotland, Bergenshalvøen og det trondhjemske- 
o. s. v., men uden at der erkjendtes en sammenhæng mellem de' for- 
skj ellige foreteelser. 
Ogsaa andre nyrydningsarbeider er udført i de aar der er gaaet,. 
som direkte eller indirekte har bidraget til at belyse den arktiske sten¬ 
alder. Saaledes er dateringerne af de forskjellige bopladser bragt paa 
det rene, særlig ved kritisk undersøgelse af de geologiske nivaafor- 
hold, som har knyttet en række arkeologiske forhold sammen. Man 
var før ikke helt paa det rene med skiferkulturens relative alder,, 
d. v. s. dens alder i forhold til den sydskandinaviske stenalders kro¬ 
nologi. Det formodedes: i sin almindelighed at skiferredskaberne 
