323 
maatte være; benyttet langt ned i sten alderen og den fulde konsekvens 
af den lappiske hypotese maatte Ogsaa være at skifersagerne var be¬ 
nyttet helt frem til jernalderen, da man ikke tør formode at lapperne 
har havt nogen „broncenldør a . Heri skede store forandringer ved 
dateringen af de upplandske bopladser ved hjælp af deres nivaafor- 
hold. Udredninger af alle de øvrige; forekomsters alder er søgt fore- 
taget i mit arbeide. 
Endelig er der kommen større kundskab om Vestlandets sten¬ 
alder og dens eiendommelige træk. Man er kommen paa det rene med 
at den vestnorske stenalder ikke har par al lei i det- sydøstlige Norges 
stenalder, idet den har sine egne specielle former, der oftest kan føres 
tilbage til de nævnte bopladser paa Jæderen og Bøml. Videre er de‘ 
arktiske helleristninger søgt belyst og udredet og der er udskilt en 
eiendommelig gruppe af „kunstgjenstande a fra den arktiske stenalder 
som ikke har noget forbillede i sydskandinavisk kunst. 
Alle disse forhold har derfor gjort at der nu bedre kan trækkes 
slutninger om den arktiske stenalder. Sammenknytningen af en række 
beslegtede fænomener er søgt foretaget i mit arbeide med det hoved¬ 
resultat, at den udskilling af den arktiske stenalder, som O. Ry gh 
og O. Montelius foretog, har bekræftet sig at være rigtig. Kun 
maa den arktiske stenalders omraade udstrækkes til det vestlige Norge 
og til de østsvenske landskaber helt til Blekinge og Gotland, —« et 
omraade der jo høist uegentlig kan kaldes „arktisk“. Men det engang 
indarbeidede navn bør beholdes, ogsaa af hensyn til at det skabtes af 
banebryderne for den nulevende generation i nordisk arkeologi, 0. 
B,. y g h og O. Mantel i u s. 
II. 
H v a d er da den arktiske stenalder og hvilke 
spørgsmaal k n y 11 e r der sig til den? Ved den arktiske 
stenalder maa vi nu forstua den kulturgruppe, der fra Jæderen 
over hele det vestlige og nordenfjeldske Norge strsekker sig ind 
i Norrland i Sverige og videre til de østsvenske landskaper Medelpad, 
Gestrikland—Hejsingland, Uppland, Ostergotland og Blekinge samt 
det østlige; Gotland. Den er kjendetegnet ved en række bopladser 
fundet paa Jæderen, Bømmeløen, Bergenshalvøen, Trøndelagen (sær¬ 
lig Fosens kyst og det ytre Namdalen), Nordland, Ofoten og Lofoten 
samt i Finmarken lige til den russiske grænse. I Sverige findes der 
