330 
•'at bli en forlystelse., da svin der samtidig grundlaget for 1 en saadan 
primitiv, naturalistisk kunst. Sansen for det levende dyr og dets be- 
vægelser sløves og fremstillingerne blir usikre, vaklende og mister sin 
karakter. 
En saadan primitiv kunst kj ender vi ikke alene fra den mellem- 
■europæiske rensdyrtids geniale jægere, men ogsaa fra eskimoer, busk- 
niænd og en række. arktiske folk i Asien og fra flere af den nye ver¬ 
dens jægerfolk. I overensstemmelse med disse generelle forhold;.er 
det da ogsaa, at den arktiske stenalders jægerfolk viser os en saadan 
kunst, mens den sydskandinaviske kultur ikke eier en eneste kunst- 
.gjenstand af denne art. Her er dekorationskunsten den alt overvei¬ 
ende, ytrende 1 sig i lerkarornamentiken og det vakkert udførte haand- 
verk (flintdolkerné, økserne etc.). Naar . vi en enkelt gang træffer 
naturgjenstande (et firfodet dyr paa en benpil, menneskeansigter paa 
lerk ar) gjengivet, er det med et stiliseringspræg som virker helt mod- 
sat den arktiske kunst. 
Etter det som saaledes er udviklet, synes det klart at den arktiske 
•stenalders kulturform har været de omstreif ende 1 jægeres og fiskeres, 
knyttet til det vestlige og nordlige Norges kyst, til de svenske land- 
skaber i Jamtland—Ångermanland og Østersjøkysten helt ned til Ble- 
kinge og Gotland. Uden faste boliger, uden kjendskab til plogbrug. 
levende af buen og pilen, harpunen og spydet, fiskekrogen og baaden 
har de streifet omkring i de nævnte omraader, indtil de, som vi straks 
skal se, er bukket under for plogbrugkulturen, som brød frem med 
rlet sydskandinaviske stenaldersfolk. 
Spørges der nu efter h v o r f r a de kom disse arktiske stenalders- 
mennesker, vil en nærmere undersøgelse af de herhen hørende forhold 
.gjøre.det sandsynlig, at de til Norge er kommen over Jamtland til det 
trondhjemske og over Tbrneelvsystemet til Ofoten, hvorfra de begge 
• steder har udbredt sig til det vestlige og nordlige Norge. Til Sve¬ 
rige maa denne kultur være kommen fra Finland og’ Rusland, væ- 
sentlig over Ålandsøerne til Uppland, men ogsaa over Qvarken til 
Medelpad og rundt den bottniske bu gt. De forhold, som herunder 
•særlig kommer i betragtning, skal gjennemgaaes her i største korthed. 
Det er for det første afgjort at den karakteristiske vestlandske bo- 
pladskultur, som findes udviklet allerede paa Jæderen med skifersager, 
ér % 
grønstensøkser, lerkarornamentik etc., ikke kan være udviklet af den 
‘dybt forskjellige 'østenfjeldske sten al d er s ku lt u r, hverken den ældre øst- 
