333 
«af en anden formrække. Imidlertid er den finske stenalder vel ud- 
■ viklet ogsaa længre østover. Særlig rig er den i omegnen af Ladoga- 
•sjøen, i russisk Karelien. I Rusland er denne, bopladskultur re- 
præ senteret af en række udmerkede fund i guv. G 1 o n e t s, Nov- 
.gorod (Ladoga, Ilmensjøen, Waldai), Wladimir samt i Est¬ 
land og Div land. Adskillige forbindelser med det østrussiske og 
sibiriske materiale kan ogsaa paavises. Men hovedomraadet synes at 
have. været dette som her er nævnt, egnene omkring den finske bugt og 
omkring de store sjøer. Kommer vi længere sydover, til Polen og 
Østpreussen, møder vi andre kulturprovinser af en helt anden art, sona 
jeg har forsøgt at vise. Der er imidlertid ogsaa søgt paavist, hvor¬ 
ledes. åer i det russiske og finske materiale gjør sig gjældende indfly- 
delser fra et tysk kulturomraade, væsentlig fra Sachsen, hvorfra der 
Pan paavises forbindelser til Østpreussen. I diss© handelsforbindelser 
har ravet spillet en hovedrolle, og denne handelsvare', der væsentlig 
fin de s i Østpreussen (og' Danmark), er over Rusland og Finland 
vandret lige til den norske vestkyst, som jeg har søgt at vise det i en 
-særskilt del af det referere de arbeide.- 
Etter paavisningen af en gen er el kronologisk sammenhæng mel¬ 
lom samtlige gjennemgaaed© bopladser fra Norge, Sverige, Finland og 
Rusland mener jeg i en sammenfatning at kunne hævde, at den ark- 
tisk-haltiske stenalder i det nævntø omraade udgjør en stor sammen- 
hængende kulturgruppe., som i en viss tid af sten al de r en har gjort sig 
.gjældende ligeoverfor det sydskandinaviske kulturomraade i det øst¬ 
lige Norge, Sverige, Danmark og Nor dty ski and. Indenfor denne ark¬ 
tiske stenalder findes der naturligvis afskygninger, provinsielle udvik- 
linger med sit særpræg • som saaaanne vil jeg nævne Vestlandets sten¬ 
alder, det trøndersk-j amtske omraade, Ofotcentret, Målarlandskabs- 
omraadet med' Ålandsøerne, Finland med det nordvestlige Rusland 
o. s. v. B ev seg el sen i denne kulturud vikling er i det væsentlig© gaaet 
fra øst mod vest, idet de speciellere redskabsf ormer fra. først af synes 
udviklede paa russisk hund. Spørgsmaalet om enkelte af* diss© red- 
:skabsf ormer s sammenhæng med den mellemeuropæiske paleolitiske 
rensdyrtidkulturs ben- og hornredskaber er ikke optaget til nærmere 
drøftelse, ligesom overensstemmelsen i kulturform hos begge grupper 
heller ikke er søgt nærmer© udreclet. Disse vigtige og interessante 
spørgsmaal maa vente til nyere forskninger kan tage dem op. 
