338 
havslandene fan elt vei til det sydskandinaviske stenaldersomraade i 
Norge, Sverige og Danmark. Mod denne kulturform kunde den ark¬ 
tiske stenalders befolkning ikke læmge opretholde sin eiendommelige 
jægerkultur. Ikke mange hundrede aar efter at den var rykket ind 
paa Vestlandet og i det nordenfjeldske, blev den undertrykket af der¬ 
fra det sydøstlige Norge kommende indogermanske befolkning, som i 
overgangstiden mellem yngre stenalder og broncealderen vandret over 
hele det vestlige Norge til det nordenfjeldske og helt til Lofoten. 
Om dannelsen af Vestlandets dale og fjorde. 
Af Carl Fred. Kolderup. 
Kommer man efter en tur over høifjeidsvidderne saa langt mod 
vest, at man ser ned i Vestlandets dybe dalfører, f aar man straks ind- 
tryk af at staa overfor et nyt træk i landskabets relief. Faa steder 
kommer dette saa tydelig frem, som naar man efter en marsch over 
Vidda naar frem til platformen ved Fosli hotel. Bag ligger Vidda 
med dens i det store og hele svagt bølgende overflade, foran os ser vi 
en af de grunde, vide høifjeldsdale, og skaaret dybt ind i denne ligger 
det skarpe dalindsøk, som kaldes Maabødalen, og i hvis ind.erste botn- 
lignende af slutning Bjor eia, idet den danner Vøringsfossen, styrter 
sine vandmasser. Stiger vi langs de steile fjeldsider ned i denne dal 
og følger den videre udover, vil vi se, hvorledes dalbunden, idet den 
sænker sig udover, tilslut kommer under havets overflade; dalen fort- 
s ætt er i en fjord. Dette, at de dybe dalindsøk gaar over i fjorde, er 
et ganske almindeligtfænomen vesterpaa, og derfor kan man ikke godt 
behandle dalenes og fjordenes dannelse hver for sig, men maa se dem 
i sin sammenhæng. 
