341 
ning var det, som det vil sees af disse hans ord, at erosionens betyd¬ 
ning reduceredes t.il et minimum. 
Det var klart, at en saadan ensidig opfatning maatte vække mod- 
stand. 
Med stor styrke er erosionens og da specielt glacialerosionens be¬ 
tydning hævdet af professor Helland. Skarpest pointeret kommer 
hans opfatning efter min mening frem i hans arbeide „Om indsøerne 
i Italien og fjordene i Norge a . „Qm vi fra de øverste dale stiger ned 
irnod søerne, og undersøger bygningen af de fjelde, der begrenser 
dalene, og videre af de landskaber, der omgiver selve indsøerne, saa 
er den uafhængighed af den geologiske bygning, som dalene og søerne 
viser, ganske paafaldende.“ Og efterat have omtalt, hvorledes elven 
forsøger at naa ud til havet ad korteste vei, fortsætter professor Hel¬ 
land : „Hvad enten vi studerer Alpernes dale og sper, eller vi vender 
os til fjordene, dalene og søerne i Norge, Skotland eller Grønland, saa. 
gjenfinder vi det samme karakteristiske træk; hvad enten landet be- 
'staar af grundfjeldets bergarter som saa mange steder i Norge 1 , eller 
de bestaar af lag saa unge som kridttiden eller den miocene tid som 
paa flere steder i Nordgrønland, saa fin der vi, at de eroderende kræfter 
maa skjære sig sin vei ned til havet, og at dette arbeide vel kan modi- 
ficeres efter landets geologiske bygning; men at det ikke kan standses 
selv af de haardeste bergarter eller indskrænkes til de fjelde, hvis 
bygning giver de ødelæggende kræfter det frieste spillerum.“ 
I de sid ste aar har dr. 11 e us c h navnlig i det før citerte arbeide : 
„Nogle bidrag til forstaaelsen af, hvorledes Norges dale og fjelde er 
blevne til“ paavist erosionens betydning for dannelsen af Vestlandets 
dale og fjor de og særlig fremhævet det rindende vands betydning, 
Har imidlertid dr. Heusch ikke villet anerkjende, at iserosionen har 
liavt den store betydning, som enkelte har villet tillægge den, saa har 
han paa den anden side fremhævet fænomener, som taler for en ganske 
betydelig iserosion. 
Vort kjendskab til vort lands skjæbne i det lange tidsrum, som 
ligger mellem devon og kvartær, er som bekjendt meget mangelfuldt. 
Antagelig er landet under dannelsen af den gamle skandinaviske fjeld- 
kjæde hævet forholdsvis hølt op over havets overflade og har saa i 
millioner af aar været udsat for en jævnt for sig gaaende nedbryd- 
ningsproces, hvis resultat har været et lavtliggende land med svagt 
bølgende overflade, langs hvis grunde fordybninger de gamle elve slyn- 
gede sig udover mod havet. Dette gamle land er saa engang i tertiær- 
