345 
I sin netop nævnte afhandling har dr. L a n d m a r k fremhævet, 
at man paa flere steder i Sønafjorcl har eksempler paa interglaciale 
-dal dannelser. Særlig har han i denne henseende henledet opmerksom- 
liøden paa Vie skar et i F ør de dalen. Dette skar med de steile, tildels 
udover hængende sider ligger ligesom bortgjemt i nærheden af Mo- 
' våndet og danner en paafaldende modsætning til den aabnei, vide Førde- 
dal. At Vieskaret maa være dannet ved det rindende van ds erosion, 
maa ansees sikkert, og da dr. Landmark endvidere har paavist den 
gamle erosionskløfts fort sætt. el se opover mod Mo van det, mener han, 
at man her staar overfor en .længere sammenhængende gjel dannelse. 
Ogsaa nedover mod fjorden tror han at kunne paavise rester af denne 
daldannelse, saa at man altsaa her skulde sta a overfor resterne af en 
sammenhængende dal paa & a 10 km., og denne dal maa være gammel, 
naar den vide Førdedal opfattes som en forholdsvis yngre dannelse. 
Landmark mener, at tertiærtidens elv ikke har gravet sig ned til Vie- 
.skarets bund, der ligger saa dybt under de omgivende hængende dale, 
og man maa derfor antage en første istid, som har 'sænket tertiær¬ 
tidens niveau endel; og i den der paa følgende første intergl acialti d, 
som maa have været af ganske lang varighéd, har saa elven dannet 
Vieskaret» dal. Saa kom den anden istid, den store istid, og Førde- 
dalen • eroderteis ud, mens resterne af den gamle Vieskardal blev be- 
varet. At denne erosion af Førdédalen maa. tilskrives den større istid, 
mener Landmark at kunne gaa, ud fra paa grund af de betydelige ero- 
sionsmerker, som findés. Ogsaa fra Ilolsendalføret, som støder til 
Førdedalføret, har man dannelser, der kan sammenlignes, med Vie- 
skarets dal, nemlig Ulvedalen. . Det forekommer mig, at der her 
foreligger beviser for interglacial elverosion, men der kan vel være 
delte meninger om, til hvilken interglacial periode denne blir at 
henregne. 
Af stor betydning for spørgsmaalet om interglacial elverosion 
synes ogsaa forholdene i Gaulas dalføre at være; Gaula, falder som 
bekjendt ud i den anden af Sandfjords • store f jorde, Dalsf jorden. Det 
interessante ste sted i dette dalføre ligger 3 å 4 km. ovenfor hoved¬ 
kirken ved gaarden Foss. Staar man her og ser østover, op over da¬ 
len, faar man en udsigt som angivet_ paa fig. 2. Tilhøire paa billedet 
sees Gaula at styrte ud af Fossvandet: (1); elven har her ikke formaaet 
at grave noget dybt hak i den isskurede fjeldryg. Den grnnde for- 
dybning, som sees paa begge sider af elveløbet, er tydeligvis en issku- 
