347 
ringsfordybning og har ikke noget med den nuværende elverosion at. 
gjøre. Følger vi nu fra elveløbet af aa,seiis konturer opover mod. 
venstre, ser vi først isskuringens jevne linjer, men f a ar saa ved 2 et 
hak, der tydelig viser Vf ormens, d. v. s. elverosionens linjer, derefter 
ser man en svagt af run det kol, og saa kommer et nvt hak (3), der er 
betydelig større end det foregaaende. Det synes her, som om man 
staar overfor tre forskjellige gjennembrud, om end dette for no. 3’s 
vedkommende kan være af mere hypotetisk art. Har elven gaaet gjen- 
nem hak 3, maa dette have været i en tid, da reliefforholdene var- 
andre end de nuværende, idet hele Fossvandets basin maa antages at 
være udgravet senere. Gjennombruddet ved 3 maa altsaa være ældre 
end den store istid, altsaa ligesom Yieskarrets dal og Ulvedalen til¬ 
høre første interglaciale periode, og denne maa have været betydelig 
længere end den periode, hvori skarret 2 dannedes, og som af Land¬ 
mark opfattes som anden intergiacialtid. Under den sidste nedisning 
er saa dette hak ( 2 ) ud videt og gjort fl ad ere. 
Som man af det anførte vil forstaa, er det materiale man har til 
bedømmelse af erosion under interglaciale perioder ikke stort; men 
jeg tror, at Bergens museum er slaaet ind paa den rette vei ved at 
uddele stipendier til detailundersøgelser af enkelte af Vestlandets dal¬ 
fører. Først naar vi faar en række saadanne detailstudier fra. flere 
trakter, vil vi være istand til at danne os en klar formening om ero- 
sionen under kvartærtidens forskjellige tidsrum. 
Er de store fjorddalsystemer af typus Sognefjordens i sit anlæg 
præglaciale daldistrikter, saa maa det paa den anden side ansees sik¬ 
kert, at dale og sa a- er dannet enten udelukkende eller 1 næsten udeluk- 
kende ved glacialerosion. Dette er paavist af Helland ved indgaaende 
studier af botnerne. 
Den, som har reist noget omkring paa Vestlandet, maa vistnok; 
have lagt merke til de mange i det faste fj eld udhulede, af tilnær¬ 
melsesvis halvcylinderformige, steile fjeldvægge begrænsede botner.. 
Disse findes- baade paa Søndmøre, i Nordfjord, Søndfjorcl, Sogn, 
Hardanger og i de ydre kystdistrikter omkring Bergen. Angaaende 
beliggenheden af disse botner har Helland vist, at den af Ga¬ 
st al di for de schweitziske botner givne regel ogsaa passer for Nor¬ 
ges vedkommende: Botnerne findes kun der, hvor forholdene m. h. t. 
høide og orientation tillod bræerne at eksistere lang tid, efter at de 
havde trukket sig tilbage fra dalene. 
