348 
Under sin kartlægning ai Jostedalsbræen med omgivelser kom 
'daværende løitnant Lor ange allerede i 1867 til det resultat, at 
br æ erne holder paa at danne og har dannet botn erne; ja han gik 
endnu et skridt videre, idet han hævdede, at de opirnod Jostedals¬ 
bræen gaaende fjorddalo var erodert af bræer. Dette var det indtryk, 
-som en mand med et aabent blik for landskabets former, men uden 
geologisk uddannelse, fik af forholdene. Og det er ganske interessant 
at se, hvorledes hans resultater i det store og hele stemmer med dem,, 
som prof. Helland paa anden maade og uafhængig af Lor ange 
kom til. 
Fig. 3. Fra enden a f Isdalen. Isdalsvandet sees ved I. (Efter Beusch). 
Ved undersøgelse af de tomme botner vil det sees, at disset botner 
ikke er giatskuret, men opfyldt af større' eller mindre blokke. Vi 
møder altsaa her det samme fænomen som oppe i høifj eldet, hvor der 
er tilstede betingelser for gjentagen frysning og smeltning, og hvor 
isen ved sin sprængende evne opnaar en sterkt iøinefaldende sønder- 
deling af det faste fjeld. Fra spalter i botnbræerne vil der dryppe 
ned vand, hvis temperatur er lidet over 0°, og ved det kolde luftdrag 
under bræen afkjøles dette vand saa sterkt, at det fryser i undergrun- 
dens større eller mindre sprækker og saaledes bidrager til at løs- 
sprænge fjeldet. Det løssprængte fjeld vil let føres bort af bræen, og 
•det underliggende fjeld udsættes saaledes paa nyt for isens sprængende 
virksomhed. 
Hvor erosionen har været større i botnens indre end i dens vdre 
partier, fremkommer der undertiden et vand, paa hvis bund man lige- 
ledes ser løse blokke, og hvis bund derfor ikke kan været skuret ud. 
Den gang da bræen laa der, hvor disse vånde nu ligger, var der vist- 
