360 
paa den herskende strøgretning, og jeg har ogsaa kunnet p anvise, at 
der langs disse spaltelinjer har foregaaec en horifcontål forskyvning og 
muligens ogsaa vertikalforskyvning. Tilsvarende forhold har jeg imid¬ 
lertid ikke med sikkerhed kunnet konstatere langs Sørfjordens bratte 
fjeldvægge; men det er dog sandsynligt, at vi her staar overfor gamle 
spalter. 
I modsætning til baade. Hjeltef jorden og de parallel Bergens- 
buernes strøg gaaende fj orde, staar Osterf jorden med dens fortsættelse 
Mofjorden som type paa en egte fjord. Den søger mellem Osterøen 
og det nordenforliggende fastland omtrent lodret paa bergarternes 
strøg frem mod havet; men idet den naar ud mod Bergensbuernes 
ydre dele, ved Strandfladens begyndelse ude ved Salhus, ta,ber den 
sig, og dens udover gaaende overfladestrømme søger, etter hvad de 
sidste aars hydrografiske undersøgelser har vist, dels gjennem Byfjor¬ 
den og dels gjennem Herløfjorden og Badøfjorden udover mod havet. 
Hvad de store vestlandske f jorde, Nordfjord, Sognefjord og 
Kardangerfjord, angaar, saa er deres forhold mindre kjendt i detaljer. 
Det synes, som om de i det store og hele seet, repræsenterer den samme 
type som den egentlige Osterf jord. I sin ydre del synes Hardanger¬ 
fjorden at have lempet sit løb saaledes, at det gaar parallel bergarter¬ 
nes strøg; dette gjælder Husnæsfjord og kanske særlig Bømmelfjord. 
Der er imidlertid den store forskjel paa de her nævnte større f jorde og 
Osterf jorden, at mens denne, som sammenhængende fjord betragtet, 
taber sig over en mil inaenfor den egentlige kystlinje, fortsætter disse 
andre f jorde helt tilhavs. 
En egen type af fjor de har vi vesterpaa repræsenteret ved Bjørne- 
fjorden og Bukkenfjorden, der ved sin forholdsvis store bredde afviger 
fra størstedelen af Vestlandets fjorde. Hvad særlig Bjørnefjorden 
angaar, saa tror jeg dog, at den paa grund af sit store dyb og sit for¬ 
hold til de omgivne fjorde inaa'opfattes, som en egte fjord. 
Desværre ér vort kjendskab til de vestlandske f jordes dybdefor- 
hold yderst fragmentarisk. Vi har for at holde os til Bergensfjordenes 
strøg nogle lodninger i Hjeltef jorden, som synes at antyde jevne bund- 
forhold, og vi har enkelte lodskud fra, Osterf jorden, som fortæller os 
om meget ulige dyb. Ligeledes har vi nogle lodskud fra endel af de 
andre fjorde og enkelte snit f. eks. gjennem Herløfjorden; men det 
hele er for lidet til, at vi kan faa noget bestemt indtryk af fjord- 
dybenes konfiguration. Havde vi lige mange hundreder af lodskud 
