362 
tiden at udtale sig om med sikkeihed; derimod synes der i den nord¬ 
norske del af kystplatformen at være tydelige fortsættelser af fjord- 
renderne (Vestfjorden). Men selv om man antager præglaciale elv- 
dale, som mundede ud ude ved kontinentalplatformens ydre grænse, 
saa vilde man alligevel ikke kunne modbevise den antagelse, at vore 
fjordbunde har været udsat for en iserosion af lignende art som den, 
hvorved vore botner og bottendale er fremstaaet. 
En maade, hvorpaa man har forsøgt at forklare sig en fjords dan¬ 
nelse, var ved at antage en senere sænkning og kanske helst en ujevn 
sænkning af de indre fjordpartier, men da vilde man støde paa van- 
skeligheder, naar man skulde forklare dannelsen af de terskler, som 
optræder der, hvor bifjordene støder til hovedfjorden. 
Det skulde da ligge adskillig nærmere at slutte, at de ydre terskler 
ved hovedf jordenes munding væsentlig skulde skyldes det ved bræero- 
sion fra fjordenes indre dele løsrevne materiale. Og tersklerne vedr 
mundingen af enkelte fjordarme vilde da enten kunne forklares paa 
samme maade, eller ved at antage, at erosionen, der hvor to bræarme 
har stødt sammen, paa grund af sammenstuvningen har været mindre. 
At virkelig bræer i længere tid har bygget op sine moræner lige ved 
sammenløbet af hovedf jord og bif jord, det liar man eksempel paa i 
det af mig beskrevne ra ved Bnmerhedm, som ligger lige ved den 
steile bred af Osterfjorden, der hvor den fra Romerheim mod nord 
gaaende dal munder ud. At ogsaa morænemateriale fra tider, da ho- 
vedbræen kun fyldte den indre del af enkelte af vestlandsfjordene, kan 
forklare endel af de ujevnheder, som allerede nu er paavist i flere vest¬ 
landske fjordbunde, maa ansees sikkert. Derfor taler bl. a. en moræne- 
som Mostømraet, som adskiller Osterf jorden fra Mofjorden. Tænker 
vi os landet derinde sænket f. eks. 60 m., saa vilde det nuværende ra 
blive en undersjøisk ryg, hvor dybet var mindst paa begge sider, og 
størst der hvor den nuværende strøm gaar. Det dybeste parti vilde 
imidlertid ikke ligge midt i fjordløbet, men nærmere nordvestre land. 
Af interesse for spørgsmaalet om glacialerosion af fjordbundene 
er det længdeprobl af Mofjorden og Osterf jorden, som jeg har tegnet 
paa grundlag af de lodskud, som i sin tid af Nordgaard blev taget i 
disse fjordtrakter. Nordgaard fandt tvers af lille Urdal et dyb af 
450 m., udenfor Rcmarheim 390 m., i det trange løb indenfor Eomar- 
heim 233 m. og henimod Mostrømmen 77 m. Fra Mostrømmen og ind 
til Mo havdes følgende dybder 35—133—180—212-—188—110—39 m. 
