368 
1 billion gange. Dette er forresten ganske ligetil. Atomerne i vore 
jordiske stoffe ligger ikke klods indpaa hverandre, men er adskilt ved 
store mellemrum, Disse atomer har en vis masse, der er knyttet 
til deres elektroner eller andre hestanddele. JNTaar elektronerne der¬ 
for er en billion gange tættere end almindeligt stof, saa bety der det 
bare, at de i atomet kun fylder en billiontedel ai volumet. Dette er 
i virkeligheden meget værd at lægge merke til. Ga,ar vi nemlig til 
solsystemet og tåger solen og alle plan eterne tilsammen, saa fylder de 
tilsammen ogsaa omtrent en billiontedel af solsystemet, dette regnet 
til Neptuns bane, og saaledes bliver analogien mellem et atomsystem 
og solsystemet endnu mere slaaende. 
En forskjel er der dog. Det, som binder solsystemet sammen er 
gr avitationskr aften. En simpel beregning viser, at denne kraft, slet 
ikke er tilstrækkelig til at fastholde elektronerne i deres, bane omkring 
atomet. Men her tr seder en ny kraft til. En elektron er nemlig 
ifølge elektron teorien (se „Naturen“ 1908) i besiddelse af en ganske 
bestemt negativ ladning. Naar et atom besidder alle de elektroner,, 
der normalt tilkommer det, er det u elektrisk; optager det en ekstra 
elektron, blir det negativ elektrisk, mister det en elektron, blir 1 det- 
positivt elektrisk. Man maa derfor antage, at atomet indeholder et 
centrallegeme, en kjerne ladet med positiv elektricitet. Det er altsaa 
den elektrostatiske tiltrækning mellem denne positive kjerne og de 
negative elektroner, som holder systemet sammen. 
Siden vi nu ved, i hvilket forhold masse, længde og tid er redu- 
ceret i „infraverden a , saa kan vi deraf meget simpelt ved hjælp af 
dimensionerne for de forskjellige andre størrelser regne ud, i hvilket, 
forhold disse vil være forandret. Heraf kunde man atter udarbeide 
en lærebog i fysik gjældende i infraverden. Dette skal vi dog ikke 
her gaa nærmere ind paa. Det viser 1 sig, at naturforholdene i infra- 
verdenen ikke er væsentlig forskjellige fra hvad de er i vor egen verden, 
nota bene opfattet med infravæseners sanser. 
Siden alle ting foregaar saa rasende hurtigt, i infraverden, saa er 
det rimeligt, at inframenneskenes levetid, hvis der er nogen, er for¬ 
kortet i samme forhold. Ant ager man 70 infraaar som den gjennem- 
snitlige levetid, saa vil talløse gener ationer af væsener kunne f ødes 
og dø i en li den brøkdel af et jordisk sekund; et infraaar er jo nemlig 
kun en tusen milliontedel af et jordisk sekund. En proces som f. eks. 
sammenstyrtningen af et hus her paa jorden vil være et fænomen al- 
