373 
at intet himmellegeme har en hastighed der overstiger 1 / 300 af lysets 
hastighed. Derfor kan ikke tætheden af vor suprastjerne være saa 
.stor. Hvis man an tåger, at massen vokser proportionalt med radien 
istedetfor med volumet, kommer man derimod til rimelige vær dier. 
Massen af vort melkeveisystem er næsten 10 42 gram. Efter det 
netop anførte maa da massen af en suprastjerne være 10' 53 gram og 
dens tæthed 10 ^ 44 . Et frit faldende legeme vil naa dens overflade med 
en hastighed af omtrent 90' km. pr. sekund og-kan ved at trænge ind 
opnaa en hastighed af 180' km., hvilket er i god overensstemmelse med 
de observerede hastighed er i verdensrummet. 
Den gj ennemsnitlige af stand til næste melkeveisystem fra vort 
eget vil være ca. 10000 millioner lysaar, saa at hvis dette havde be- 
.staaet af lysende stjerner en del tusen millioner aar, men ikke længer, 
vilde det end nu stadig være ganske usynlig for os. Et sammen stø d 
mellem to melkevei system er vil derfor være en yderlig sjelden begi- 
venhed. Prof. Kapteyn og Eddington har imidlertid gjort iagtta-, 
gelser, som maaske kan tydes derhen, at noget saadant finder sted i 
vort eget system. 
Vort melkeveisystem bestaar i virkeligheden af 2 uafhængige sy¬ 
stemer af stjerner som gradvis holder paa at gjennemtrænge hin- 
anden. Det hurtigste system udgaar fra stjernebilledet Herkules med 
en hastighed, der er 17 gange større end den hastighed, hvormed det 
andet system bevæger sig, der stiler mod et punkt i nærheden af 
stjernen t. i den store bjørn. 
Denne observation taler ogsaa af gjort for vor synsmaade, at der 
findes melkeveisystemer udenfor vort eget. 
I supraverdenen er som sagt vor melkevei en y der st liden gjen¬ 
stand. Spørgsmaalet om denne gjenstand er en levende organisme 
eller maa betragtes som dødt stof kan maaske forekomme noget absurd. 
Men reducer størrelse og tid efter „verdensforholdet“ , hvad finder vi 
cia? Omtrent 1000 millioner atomer i hurtig bevægelse, de fleste dan¬ 
nende binære ,,molekyler a , men ogsaa hobe og kj seder, med en indre 
„nucleus“ og en ydre begrænsning eller „cellevæg“, sammenhæn- 
gende nok til at afgrænsø fra yderverdenen, dog aaben nok til at lade', 
ydre materiale eller endog hele systemer komme ind udenfra. Vi 
finder videre stadige energiforandringer i dens indre og en konti¬ 
nuerlig udveksling af energi med den ydre verden. Hvis det engang 
lykkes os at bestemme atomernes stillinger og bevægelse i den menne- 
