374 
skelige hjerne, vil vi muligens derigjennem lære at fortolke himme¬ 
lens udseende aandelig og saa at sige paa himmelen læse verdens- 
sjælens tanker. 
Lad os tænke paa en liden amøbe; den lever i vand, og den be- 
staar selv for en stor del af vand, der paa sin side be st a ar af mole¬ 
kylen, stjerneklynger, saa at sige f—« 2 vandstof drabanter omkring en 
surstofsol —-. Naar- amøben er sulten, gyder den sit eget legeme rundt, 
omkring et passende offer og absorberer ehdel, skal vi sige, stjerne¬ 
klynger?'der efter et kort ophold i amøbens legeme faar en enklere=’ 
struktur og sluttelig udstødes. F or stør amøben, til den blir af stør¬ 
relse som vor melkevei, og man vil have en stjernebesaaet himmel 
pragtifuldere end vor med talrigere stjerner og med den samme sekel- 
lange udvikling som vor. Dens liv vil være ligesaa uundgrundeligt, 
hverken mere eller mindre, som „liv'et“ i vor melkevei. Yi vil have 
ligesaa vanskeligt for at konstatere vilkaarlig bevægelse. Det er 
mulig, at vor melkevei slet ikke har nogen vilkaarlig bevægelse. Om 
vi har med et bevidst eller ubevidst liv at gjøre er umulig for os at 
afgjøre. Vi kan heller ikke fra vort ydre standpunkt vide, hvorvidt 
en amøbes liv styres af dømmekraft og bevidst valg. 
Dersom vor melkevei endnu ikke er kommen til bevidsthed, er det; 
mulig, at den betmder sig i en slags overgangstilstand paa grænsen 
til et bevidst liv. Den ovenfor omtalte iagttagelse af Kapteyn og; 
Eddington tyder paa, at den befmder sig i em slags krisis. Den paa- 
gaaende blanding mellem to systemer kan fortolkes paa forskjellig 
maade; man kunde tænke paa en slags kopulationsakt, en blanding af 
2 kimceller, hvorved grunden lægges til et høiere væsen. Denne pro- 
ces, denne gjensidige indtrængen i hinamden vil sikkerlig lægge beslag 
paa adskillige millioner aar —< dog en meget liden brøkdel af et supra- 
sekund. Det er saaledes meget mulig, at det vi ser paa himmelen ikke. 
er andet end en simpel generationsproces, som vi under mikroskopet 
kan se gaa for sig paa nogle sekunder eller minuter. 
Hvilke forandringer der end sker ved overgangen fra vor verden, 
til supraverden, saa er de tilsvarende hastigheder de samme. Atomer 
og stjerner, elektroner og planeter bevæger sig med den samme gjen- 
nemsnitlige hastighed i den samme æter. Dette faktum er i høi grad. 
bemerkelsesværdigt. Vi har her en vidtrækkende ensartethed af stør¬ 
ste vigtighed, et hvilepunkt midt i fænomenernes vrimmel. Da af stan¬ 
den er forstørret 10 22 gange, maa, følgelig, for at hastighederne skal 
