376 
Denne ekea-rt kan opnaa en betydelig størrelse, idet den blir over 
20 m. høi og tversnittet gjennem stammen kan bli 80 cm. Træet kan 
bli o ver 200' a ar gammelt . 
Bladene er kortstilkede, egformede eller langagtig hjerteformede, 
i randen har de srnaa, braadspidsede' tænder. Overfladen er glat, men 
paa. undersiden er de dækkede af en graahvid filt. De blir optil 5 cm. 
lange og er al tid grønne. Naar træet er 12—15 aar gammelt blomstrer 
det. Blomsterne er enkjønnede og træet er enbo ligesom vore ekearter. 
Hanblomsterne sidder i rakler i enderne af de unge grene, hunblom- 
s te r nei paa korte istilke i bladhj ørnene. Fru gt en er en glat, brun nød, 
nedentil omgiven af en „skaar c (Cupula). 
Vildt findes korkeken i Tunis og Marokko. Men den dyrkes me¬ 
get i alle de vestlige Middelhavslande, i størst rnængde i Algier, hvor 
der findes store skove, i Spanien og Portugal, i det sydøstlige Frank- 
rige, paa flere af øerne i Middelhavet og ved Adriaterhavets kyster, 
i Dalmatien, Istrien og Ungarn. I den nyere tid er den ogsaa ind- 
ført til Nordamerikas sydstater. Mod nord gaar den til 45° n. br. 
Den vil have rigelig med baade luft og lys og trænger en aarlig mid¬ 
delvarme af mindst 13—14°. Særdeles høit over havet trives den 
heller ikke. 
De unge korkeke afkaster sin primære overhud i det andet og 
tredie aar og de 1 f aar da til erstatning et tyndt lag af kork, som bestaar 
af flade korkceller. Den har den fordel fremfor det primære hudvæv, 
at den kan udvide sig og vokse og derved følge stammen og grenene 
i deres tykkelsesvekst. I det dybest liggende korklag, det saakaldte 
korkens vekstlag, korkkambium eller moderkorken, dannes der nemlig 
ved celledeling stadig nye korkceller. Hvis saa det ydre korklag, som 
kaldes den „mandlige kork“, enten af sig selv falder af eller skalles 
af, udvikler korkkambiet ny kork, som er brugbar handelsvare, mens 
den mandlige kork er temmelig' værdiløs og bare bruges til brændsel 
eller til tagtækning. Men naar træet berøves sin mandlige kork, dan¬ 
ner moderkorken et tykt sammenhængende, blødt lag af store, tynd- 
væggede, kvadratiske korkceller uden cellemellemrum, hvorved kor¬ 
ken blir skikket til at udføre sit arbeide i plantens liv, det nemlig at 
danne et beskyttende dække over planten, og derved beskytte den mod 
ud tør ring. 
For at faa nogenlunde store korkplader venter man med at afbarke 
træet til det er omkring 15' aar gammelt, men jo ældre træet blir, 
