383 
gjærceller og lignende smaa'organismer opstod „af sig selv“ , fremkom 
af anorganisk sto f, uden at der behøve de at være nogen „kim“ til¬ 
stede, og paa den anden side de naturforskere, som ganske benegtede 
muligheden lieraf, idet de bestemt hævdede, at liv — under de nuvæ¬ 
rende betingelser paa jorden —■ kun kan opstaa af liv. Denne ansku¬ 
else blev ogsaa, som man ved, den seirende, idet det blev paavist, at 
naar de kulturforsøg, som blev anstillet for at bringe sagen paa det 
rene, blev foretagne med al mulig forsigtighed, saa ingen kim kunde 
komme til udenfra, blev der heller intet liv ud viklet i kulturerne. 
Rigtignok har man ogsaa senere af og til seet meddelelser om, at 
det nu var lykkedes at frembringe liv, f. eks. ved radiumstraaleme ; 
men disse meddelelser har altid vist sig at være upaalidelige og for¬ 
hastede. 
Siden den tid har kultur meto dem e gjort uhyre fremskridt, og 
man har nu paa, de fleste gebeter udarbeidet „exakteb metoder, som 
ikke skulde kunne levne nogen tvil om resultaternes paalidelighed. 
Saa meget mere forbløffende høres derfor de slutninger, som professor 
Dunbar (i Hamburg) udleder af sine kulturforsøg, som synes an¬ 
stillet paa fuldt betryggende maade. Han har rigtignok ikke frem¬ 
bragt liv af uorganisk materie, men han mener ved dyrkning af grøn- 
alger at have paavist, at de under sin udvikling frembringer bakterier, 
gjærsoppe og tilmed arter af mugsoppe ! Disse organismer skulde alt- 
saa høre til grønalgernes uaviklingscyclus. 
For en botaniker klinger dette næsten ligesaa utroligt som at 
frembringe liv a,f livløs materie. E. J. 
Mimicry (beskyttelseslighed) hos flyndren. Der tindes i Nord¬ 
sjøen og ved vore kyster som bekjendt en giftig fisk, fjæsingen (Tra- 
chinus). Den forreste rygfinne har hos denne fisk 6 kraftige pig- 
straaler forbundne ved en hud, som har en afstikkende, sort farve. 
En kraftig pig findes ogsaa paa gjællelaaget. Ved grunden af denne 
og* paa siderne af rygfinnestraalerne findes giftceller, som tømmer 
giften ud i de saar, som piggene foraarsager. 
Som regel ligger fjæsingen nedgravet i sandet, saa at kun spidsen 
af hodet med munden og øinene rager frem. Den ligger saaledes og 
lurer paa sit bytte, som bestaar af smaa krebsdyr og fiskeyngel. 
Svarende til denne stilling af fisken er munden og øinene rykket over 
paa rygsiden. Er der fare paafærde, rettes den forreste rygfinne op, 
og den sorte hud udspiles demonstrativt. Dens paafaldende sorte 
farve stikker sterkt af mod fiskens øvrige lyse farver og det lyse graa 
sand og er synlig paa længere a,f stand. Man mener, at dette er et 
middel til at bortskræmme fiskene fiender, hvilket høres troligt nok, 
naar man tåger hensyn til dens giftighed. 
En nærbeslegtet fisk, stjernekigeren, Uranoscopus scaber fra Mid¬ 
delhavet, har en lignende forreste rygfinne, som kan udspiles og er af 
kulsort farve. Da ogsaa denne fisk er giftig, er det rimeligt, at ryg- 
finnen ogsaa her tjener som skræmselsapparat. 
Maste r m a n mener nu at have opdaget noget lignende hos 
den almindelige tunge (Solea vulgaris). Bom flyndrene overhodet er 
