31 
sitter på önskestol som Broman. [Se sid. 75.] 
En lat stiger upp till högsta grad, en idog står 
och kommer ej ur fläcken. 
# 
Lyckan anklagades av människorna inför Ju¬ 
piter. Jupiter vredgades och kallade Lyckan att 
stå till rätta. 
Lyckan förklarar, att de flesta av Jupitens ska¬ 
pade äro kältringar och att de själva skulle få 
visa, att de äro sådana. 
Hon utbreder på skådeplatsen en vacker duk, 
strör på den guld, silver, pärlor, ädelstenar, kro¬ 
nor, tiiarer, vapen. 
Alla som se det rusa i vansinnig iver fram. En 
griper en krona och sätter den på sitt huvud, 
andra nedtrampa denne och rycka åt sig kronan. 
En annan tager en tiar, andra sönderslita den 
under sina försök att bemäktiga sig densamma. 
Åter en annan roffar åt sig guld, som av andra 
med våld frånrövas honom. 
Alla ryka sålunda ihop, den ene förtrampar den 
andre. 
Men bredvid står listig och tyst en rädd gosse. 
Han smyger sig emellertid fram, plockar åt sig 
litet guld, därpå litet silver, sedan andra saker, 
men ej mer än att han kan väl gömma detsamma, 
och han går sin väg, som om han intet erhållit. 
Lyckan sade: 
— Denne gosse är mitt skötebarn, de andra ha 
själva vittnat om huruvida beskyllningarna äro 
sanna. Denne ende är blygsam, de andra elaka. 
Jupiter svarade: 
— Rätt! Bort ni kältringar! 
* 
Plutus anklagades inför Jupiter för att han 
mycket illa delade ut de penningar och Guds 
