Så lyft Du ock mig 
från stoftet till Dig 
ett ögonblick opp 
att se, liur du vänder 
all världens lopp, 
vad orsaken är 
till allt vad som händer 
så underligt här. 
# 
Här vissnar en ros, 
när nässlan därhos 
blir yvig till mods. 
Här laddas den riika 
med gods uppå gods. 
Den fattige ser 
sin föda bortvika 
och mista än mer. 
# 
Bland falskhet och svek, 
bland konster och streck, 
bland häftiga mord, 
bland misstrogna bröder, 
bland färgade ord 
jag trivs icke väl. 
Om Du mig ej föder, 
jag svälter ihjäl. 
# 
Min lycka Du såg, 
då jag ännu låg 
i mörkheten kvar. 
Mitt urverk Du ställde, 
mitt bröd Du mig skar. 
Vi skulle då Du, 
allsmäktige hjälte, 
förgäta mig nu? 
