89 
[En likartad historia berättar Linné om riks¬ 
rådet Adlerfeldt, som år 1743 isköts utanför Norr¬ 
tull i Stockholm av de upproriska dalkarlarna och 
som der vid drabbades av Nemesis för ett i Tur¬ 
kiet begånget mord, varför han varit dömd att 
arkebuseras, ehuru lian lyckats rymma undan, 
tills saken var bortglömd.] 
C . 
C., riksrådets son, råkar på sjön en 
bonde, som med sin dräng kör mot hans släde. 
Greven stryker bonden ett slag över huvudet att 
han dör. 
Greven går ifrån sig saken, då bonden skulle 
sovande kört med huvudet mot grevens släde. 
Efter några år reser greven samma väg över 
isen. Natten förut hade slagit sig en vråk över 
isen. Just på samma ställe, där greven kör ne- 
der, var rummet, där bonden förut blev ihjäl¬ 
slagen. 
Drängen kommer lätt upp och hästen också. 
Drängen söker hjälpa greven på allt sätt men 
kommer ej åt. 
Greven ropar: jag ser Gulds tiämd på detta stäl¬ 
let. Och han drunknar. 
Tysk 
Tysk hade slagit ihjäl en ung man för 40 år se¬ 
dan. Blivit befriad med ed. 
T. blev hemsökt av många plågor. Han sade: 
jag vet, att hundarna skola slicka mitt blod, där 
jag ihjälslagit karlen. 
Då han var 70 år, möta honom två ryttare. Den 
ena hästen kastade gubben under sig, att han 
uppgav andan, just på samma ställe, där han sla¬ 
git ihjäl karlen. 
Altona Merourius 1764 n. 159» 
