91 
Tavastbo 
Em bonde ii Tavastehus bor långt bort mot grän¬ 
sen. Han brukade mörda vilsne främlingar, som 
reste. 
En främmande bonde reser att köpa säd, lånar 
hus. Bondens son iskall ligga med honom i kam¬ 
mare och säng samt ovillkorligen vid väggen, 
så att ej främlingen måtte stänga dörren, utan 
att sonen kan oförmärkt öppna den. 
Det faller främlingen i sinnet, sedan sonen som¬ 
nat, att gå och se till sin häst. Då han kommer 
igen, har värdens son i sömnen rullat tiill stocken. 
För att ej väcka sonen lägger främlingen sig till 
väggen. 
Värden inkommer hemligt midt på natten, slår 
yxhammaren i skallen på den, som låg vid stoc¬ 
ken, kastar yxan, ropar till sonen och säger: 
— Nu är det beställt. 
Främlingen springer upp, får tag i yxan, tuk¬ 
tar värden, som dödat sin egen son. Värden tages 
därpå, dömes, steglas. 
V oigtländer 
Begementsfältskär Voigtländer i Upsala är en 
översittare. Full och förtretad svär han, att den 
förste han råkade skulle han ränna värjan ige¬ 
nom. Han råkar sin vän Cedercrona, sedan rid- 
darhusf iskal, sticker honom tvärt igenom bröstet, 
men över allas förmodan kurerar honom. 
V. körde alltid som rasande Jehu på Upsala 
gator. En gång kör han arm och lår av en fat¬ 
tig akademikarl, som sedan all sin tid tiggde 
pengar utanför Kyronii hörn. 
Voigtl änder kommenderas år 1760 till Pom¬ 
mern. En häst skenar med honom, att han bry¬ 
ter låret på t vå ställen. Låret bliver illa repare¬ 
rat. V, får värk. Benet brytes åter av genom 
