103 
Aftonen innan män svärfader dör, hörde två 
fruntimmer i kammaren, huru liksom likkistor 
tillspikades i salen bredvid. De kommo in för¬ 
skräckta och sade, att han snart skulle dö. 
Min hustru sitter om natten jämte honom. Ett 
vitt kläde faller neder utanför fönstret, såsom 
nedfallet från taket. Hon bliver rädd, går in i 
nästa kammare, där en annan var och sitter lika 
förskräckt, ty det har nedfallit också för hennes 
fönster. De gå in och gubben utblåser sista an¬ 
den. 
# 
Jag bodde hos arkiater Stobasus år 1728 i över¬ 
sta våningen, på gaveln allra överst, dit ingen 
stång i Lund kunde räcka. Det slår två gånger 
tre slag så hårt, att jag vaknar. Jag bliver hjärt¬ 
ligen rädd, fruktade, det betydde mig. 
Efter två dagar får arkiatern beklaglig notifi- 
kation om en betydande persons död, som han 
skulle kurera. 
Modern al ter eras för kolera och dör dagen där¬ 
efter. 
Detta är det enda, jag hört och vet visst. Detta 
är res facti. 
# 
År 1765 kl. 12 emellan den 22 och 23 juli hör 
min hustru utur vår sängkammare, huru det går 
i övre kammaren, mitt museum. Någon går helt 
tungt av och an länge. Hon väcker på mig, som 
också hör det väl. 
Jag visste, att ingen var där och att dörrarna 
voro väl låsta och nyckeln hos mig. 
Efter några dagar får jag notifikahion, att min 
besynnerlige vän och förtrognaste kommissarien 
Carl Clerck dött den 22 juli kl. 9 om aftonen, och 
