116 
måtte spörja det». I brev till Giiörwell, som äro 
från ungefär samma tid och beröra även Loefling, 
skriver Linné: »Om jag säger, att jag är hatar© 
av beröm, så ljuger jag som alla andra som säga 
så: vem hatade sitt eget kött? Självkärlighet är 
grunden till allt godt. Men nog känner min 
Herre vår egen nation. Lek, sade Helena, hos 
Ovidius, men i hemlighet!-Vad mina 
saker angår, så ser jag hälst att så litet som gör¬ 
ligt är därom taltes, ty det gör alltid mera ondt 
än godt och uppväcker avund, som störtar allt.» 
Det kan antagas, att Linné börjat sina anteck¬ 
ningar under rubriken Nemesis di vina efter 
sin son Carls födelse, som skedde år 1741. Han de¬ 
dicerar samlingen i ett poem till sonen. Tydligen 
f ortsätter han dessa anteckningar till sitt livs slut 
eller åtminstone till 1773. Från detta år förelig¬ 
ger, såvidt manuskriptet är riktigt genomforskat, 
den sista tidsbestämningen. Han strök, ändrade 
ook gjorde tillägg. Man kan se av handstilen, att 
han gjort anteckningar på samma pappersblad 
under vidt skilda tidpunkter av sin 71-åniga lev¬ 
nad. 
Manuskriptet till Nem es is di v ina omfattar 
203 sidor i vår vanliga brevoktav. Dessa sidor 
föreligga 1 mycket oordnat skick. Kanske var 
det Linnés mening att ordna dem så, att de en 
gång skulle kunna utgivas. Levertin anser saken 
mycket tvivelaktig. »Sannolikt», säger Levertin, 
»har han gjort dessa anteckningar till egen upp- 
byggetse och tillfredsställelse för att styrka sin 
egen inre övertygelse. Senare har han — som 
förordet visar — tänkt att samlingen kunde bliva 
ett andligt testamente till ’ende sonen’, vilken 
redan som yngling visade sig väl behöva allvar¬ 
liga fadersråd.» 
Att Linné under sin livstid höll dessa anteck- 
